208 Striuiformes. 



Syniium a/tico, Boie, Isis, 1828. p. 315. 



Aluco alucú, Kaup, Natürl. Syst. p. 190. (1829.) 



Ultíla stridula, Selby, 111. Brit. Orn. I. p. 102. pl. 25. (1833.) 



Alucű síridiilus, Macgill., Brit. Rapt. p. 367. (1836.) 



Ulula aluco, Keysl. & Blas., Wirljclth. Eur. p. 33. (1849.) 



Syrnium macroccphaluvi , \ 



Syrnium aedium, \ ^^ -u \j ír -,,^ /-ioccn 



-^ ' J Brchm, Vooelf. p. 39. (1855.) 



Syruium rufesceiis, | 



SyrniiiDi striduliDii, ) 



Leírása: Fölül barna, szürkével és fehérrel tarkázott; feje sötétebb barna s 

 egyes tollainak széle fehér foltokkal csipkézett ; arczkorongja szürkés fehér, barna 

 sávokkal tarkázott; alul a madár fehér, barna széles hosszanti sávokkal és szürkés 

 keskeny haránt szalagokkal tarkázott ; szeme sötétbarna, csőre szennyes sárga ; 

 karmai feketék. Hossza k. b. 40 — 42, szárnya 27 — 29, farka 18, csőre ormója 

 (a homloktól) 3"5, csűdje 4'5 %n. 



A hűn és tojó egyforma. 



Két színváltozata ösmeretes ; egyik barna {Stiix aluco, L.), melynek leírását 

 fönt adtuk, a másik vörös [Stri.v stridu/a, L.), mely abban különbözik az előbbitől, 

 hogy a barna szint rozsdavörös helyettesíti. 



Földrajzi elterjedése : Európa és a mediterrán subregio. Magyarországon állandó 

 s mindenütt mind a két színváltozatban egyaránt közönséges. 



SYRNIUM UKALENSE (Páll.). 



Uráli bagoly. 



Slrix iiraU'iLsis, Pallas, Reisc. Russ. Rcichs. 1. \i. 455. (1771.) 



Strix i/iacn/ra, Mcy. & Wolf. Taschcnb. p. 84. (1810.) 



SitDiia uralcjuc, ) ^ , ,, ^ , ,,rTT , /. ^r^, \ 



r., , ,. > Stcph., Gcn. Zool. XIII. pt. 2. pl. 40. p. 60. (1826.) 



Lliila li túra la, ) 



Syruium uraleiise, Boie, Isis, 1828. p. 315. 



Nociua uraleiisis, Cuv., Regne An. I. p. 344. (1829.) 



Syrniu?n macrocephal/nn, Brehm, Vüg.-Deutschl. p. 115. (1831.) 



Scotiaptcx tiralensis, Swains., Classif. B. II. p. 217. (1837.) 



Ulula urale/isís, Keys. & Blas. ; Wirbclt. Eur. p. XXXII. (1840.) 



Ptynx uralensis, Gi"ay, List. Gen. B. p. 8. (1841.) 



Ptytix liturata, Brehm, Vogelf. p. 39. (1855.) 



SyniiuuL uralensis, Fritsch, Vög. Europ. p. 62. (1853 — 1870.) 



LeiJ-ása: Alapszíne fölül és alul többé-kevésbbé szennyes fehér, barna hossz- 

 sávokkal tarkázott; arczkorongja szürke, a tollak gerincze barna; az arczkorong 

 szélső tollai tiszta fehérek sötétbarna mustrázattal ; szárnya és farka szélesen 

 szalagozott ; csőre sötétsárga ; szeme barna és karmai sötétbarnák. Hossza k. b. 

 55 — 57, szárnya 36 -39, farka 29 — -31, csőre ormója (a homloktól) 5, csüdje 4 5 %n. 



A hím és tojó egyforma, a fiatalok alapszíne szennyes fehér, majd barnásszürke, 

 különben a vénekhez hasonlítanak. 



Földrajzi elterjedése : Észak-Európa és Eszak-Azsia. Magyarországon rendes 

 téli látogatónak mondható ; túlnyomóan az erdélyi részeken fordul elő. Néha 

 állítólag költ is nálunk, de erre nézve nincsenek megbízható adataink, ámbár 1899. 

 május 24, tehát a költési idő alatt Elesden, Biharmegyében egy hím példányt lőttek 

 mely a Múzeum birtokába került. 



