216 Accipitriformes. 



Accipiter haHactiis, Pali., Zoogr. Rosso-As. I. p. 355. (1826.) 



Balbusardns haliactus, Flem., Brit. An. p. 51. (1828.) 



Pandioji haliaetics, Less., Man. d'Orn. I. p. 86. (1828.) 



Pandio7i pla?iíceps, \ 



r> j- jx- ^ i Brehm, Vög. Deutschl. p. 33. (1831.) 



Fandton alticeps, J - & ^ \ / 



Patidiou ittdicus, Hodgs., Gi'ay's Zool. Mise. p. 81. (1844.) 



Pand'ion ichthya'étiis (ncc Horsf.), Kaup, Classif. Saug. u. Vög. p. 122. (1844."^ 



Pandioii albignlarís, Brehm, Journ. f. Orn. I. p. 206. (1853.) 



Pandion minor, 1 



r> ■,. f ■ , Brehm, Vogelf. p. 12. (1855.) 



, Pandion fasciatus, J > » j- . i 



Leírása: A vén fölül sötétbarna; feje és alul az egész madár fehér; homloka 

 és fejteteje barna hosszanti foltokkal; szeme előtt barna, szeme mögött pedig ujjnyi 

 széles barna sáv húzódik a nyak mindkét oldalára; begye világos barnával árnyalt 

 s sötétbarna hosszanti foltokkal mustrázott; szárnya fölül barna, evezó'i feketés- 

 barnák, szárnya alul fehér és barnán hiányosan szalagozott, a tollak csúcsa barna; 

 alsó szárnyfedői részben barnák, részben barnán szalagozott fehérek; farka fölül 

 sötétbarna, többé-kevésbbé jól látható feketés szalagokkal, a tollak belső széle 

 fehérrel tarkázott; farka alul fehéres szürkés-barna, a tollak gerincze fehér; csőre 

 és karmai feketék; viaszhártyája és lábai kékek; szeme sárga. 



A hím kisebb; hossza k. b. 57 (csőrétől farka végéig), szárnya 48, farka 22, 

 csőre ormója (a viaszhártyától) 4, csűdje 6 %i. A tojó nagyobb; hossza k. b. 62, 

 szárnya 53, farka 26, csőre 4*5, csíídje 6"2 %». 



A fiatalok hátoldalának tollai feliéren szegettek, farkuk liatározottabban szala- 

 gozott s az egyes tollak csúcsa fehér; lábaik sárgásak; máskülönben a vénekhez 

 hasonlítanak. 



A fészekben ü\ö fiókák fölül füstös barna, alul világosabb pclyhekkel borítottak. 



Földrajzi köre: Európára, Afrikára és Ázsiára terjed. 



Magyarországon, a hol a halászsas nem tartozik épen a közönséges fajok 

 közé, nagyobb folyók és tavak mentén tartózkodik. Az Al-Duna ligeteiben magas 

 fákon költ. A Drávafokon Szikla Gábor tanár 1890. ápril. 26-án egy párt lőtt a 

 fészekről s tojásait is megszerezte a Magy. Nemz. Múzeumnak. 



II. Alrend. 

 Sii bordó ACCIPITRES. 



Valódi ragadozók. 



Ide tartoznak a halászsas kivételével az összes ragadozóink mind s ezeknek 

 közös jegyük, hogy a szélső ujj hátra nem hajlítható, a karmoknak belső felülete 

 kivájt és szélei többé-kevésbbé élesek; a valódi tollak pedig fattyúhajtással bírnak. 

 Ezen alrend három családra oszlik, ú. m. Keselyüfélékre (Fam. Vuliiuídaé), 

 Saskeselyüfélékre (Fam. Gypaetidae) és Sólyomfélékre (Fam. Falconidae). * 



* Sharpé (Cat. B. Br. Mus. vol. I. 1874, Rcv. Rec. Alt. Ciass. B. 1891 és Hand-List B. I. 

 1899) tulajdonképen csak két családot (Fam. Vultnridae és Fam. Falconidae) különböztet meg, 

 a mennyiben a saskesclyüféléket a Falconidae család egyik alcsaládjának tekinti. 



