FajTT). Gypaetidae. -^^1 



vörösbarna Hossza k. b. 75, szárnya 53, farka 26, csűdje 9, csőre ormója (a 

 viaszhártyától) 6"5 %. 



A fiatalok sötét szürkés-barnák, egyes tollaik fakóbarnával szegettek. Átmeneti 

 tollazatban vállaikon fehérednek meg legkésőbben. 



Földrajzi elterjedése: A Mediterrán subregio, a Vörös-tenger környezte vidé- 

 kek, Perzsia és Dél-Afrika. 



Magyarországon ritka s mint rendes látogató csakis az ország délkeleti hatá- 

 rán, még pedig az Al-Duna sziklás hegységeiben fordul elő, hol, a Herkulesfürdő 

 körül kimagasló sziklaormokon, állítólag néha költ is. Költözködő madár; ápril végén 

 vagy május elején érkezik. 



Ehévedve Erdélyben is előfordult már. Csató János (Muz.-Egyl. Evk. VI. 

 1873.) írja, hogy Buda Elek 1846-ban Russon (Hunyadm.), Buda Ádám pedig 

 a 60-as években Strigy-Plopnál észlelte. Mind a két észlelet állítólag nyárban történt. 



II. Család. 



Fam Gypaétidae. 



Saskeselyűfélék. 



Jellemek: A csőr alakja olyan mint a keselyűké, de a viaszhártyát és az 

 alsó káva tövét sürü, hosszú serték teljesen födik; az állközötti részen, vagyis a 

 madár tokáján hosszú sertékből szakált visel (1. ábra 222. old.). A fej és nyak valódi 

 tollakkal borított. A szem tülökhártyája (sclerotica) külsőleg is látható, szine vér- 

 vörös. A csíid az ujjak tövéig tollas, vagy csak nagyon kis részen csupasz. A 

 középső és szélső ujjak tövét meglehetős széles hártya köti össze; a karmok, mint 

 a keselyüknél, kevésbbé hatalmasok. A szárnyak hosszúk, hegyesek. A fark szintén 

 hosszú, kiterjesztve kerekített, tollai a középsők felé fokozatosan hosszabbodók. 



Részint dögből, részint élő állatokból táplálkoznak. MegközeUthetlen magas 

 sziklapárkányokon fészkelnek s egy, kivételesen két fehér alapszínű, vörhenyesen 

 mustrázott tojást raknak. Nagyon korán, néha már januárban költenek. 



Földrajzi elterjedésük: A Mediterrán subregio, Afrika és Közép-Ázsia. Három 

 faj ösmerctcs. Nálunk csak egy fordul elő. 



Gypaétus. 



Stohk, Alpcnrcise p. 69. (1784.) 

 Typus: Gypactus barbalJis (Linnéi. 



GYPAÉTUS BARBATUS (Linné) 



Szakálas saskeselyű. 



Vulínr barbalus, Linné, Syst. Nat. I. p. 123. (1766.) 



Falco magnus, Gmel, Reise Sibir. III. TI). 38. (1774.) 



Gypaétus í^randis, \ 



/\ , , ; , > StoiT, Alpcnr. p. 69. 1784.) 



Gypacfus oarbatiis, ) 



