230 Accipitriformes. 



Hierofalco. 



CuviER, Régne An. I. p. 312. (1817.) 

 Typus : Hiei'ofalco caudicaus (Gmel.). * 



HIEROFALCO CHERRUG (J. G. Gray).** 



Kerecsen.*** 



.-' Fa/co lanarins, Linné, Syst. Nat. I. p. 129. (1766.) 



Falco sacer, (nec Forst.) Gmel., Syst. Nat. I. p. 273. (1788.) (ex Brisson). 



Falco chern/g, J. E. Gray, 111. Ind. Orn. II. pl. 25. (1833.) 



Fa/co saker, Schleg., Rev. Crit. p. II. 9. (1844.) 



Fa/co cyanopus, Thienem., Rea I. p. 39, 62. Taf. I., II. (1846.) 



Fa/co {Gennaia) /anarius, Kaup, Wigm. Arch. XVI. p. 31. (1850.) 



Gennaia sacer, Bonap., Rev. et Mag. Zool. 1854. p. 536. 



Híerofa/co /anarius, Brehm, Yogelf. p. 25. (1855.) 



Fa/co saqer, Heugl., N. O.-Afr. I. p. 27. (1869.) 



Pnigohierax /anarius, Cab., Jouin. f. Orn. XX. p. 156. (1872.) 



Hicrofa/co sakcr, Sharpé, Cat. B. Br. Mus. I. p. 417. (1874.) 



Gennaia sa/cer, Salvad., El. Uccelli Italiana p. 50. (1887.) 



Fa/co fe/dcggi, (nec Schleg.) Frlvaldszky, Aves Hung. p. 17. (1891.) 



Hierofa/co gurneyi, Menzb., Orn. Türk. p. 283. (1891.) 



Hierofa/co cherrug, Sharpé, Hand-List B. I. p. 276. (1899.) 



Fa/co Hierofa/co sacer, Kleinschmidt, Aquila MII. p. 13. (1901.) 



* Hazája: Az északi sarkkör, nálunk nem fordul elö. 



** Hogy a régi solymászok Lanariiis alatt ezen lajt, vagy a Fa/co fe/deggi néven ösmeretes 

 madarat értették, bajos volna eldönteni; lehetséges, hogy a Lanariiis név mind a kettőre is 

 vonakozott. 



A LiNNÉ-íéle Fa/co /anarius (Syst. Nat. I. p. 129.) rövid diagnózisából («F. cera lutea, 

 pcdibus rostroque coeruleis, corpore subtus maculis nigris longitudinalibus. Faun. Svec. 62») a 

 fajt megállapítani kettő között lehetetlen. Linné az idézett munkájában (Faun. Svec. p. 22 no 

 62), a madár bizonytalan leírásának végéhez a következő megjegyzést fűzi: «Hinc distinctissimus 

 a Lanario Italico». Első sorban tehát azt kellene eldönteni, hogy melyik fajt nevezték a régi írók 

 «Lanario Ita]ico»-nak. 



Brisson (Ornith. I. p. 336 — 337) Le Faucon d'Italie — Falco Italicus — és Le Sacre — 

 Falco sacer — leírásai úgyszólván semmitmondók. Ezeket a leírásokat Brisson más szerzőktől 

 vette át, s a madarakat nem látta. Meg kell jegyezni, hogy a BnissoN-féle Sacre latinul hely- 

 telenül íratott sacer-x\cV\ helyesen saker, mely az arab Saqr-bó\ ered s annyit tesz, mint: sólyom. 

 [Hőmmel szerint babyloni: surdu (eredetileg: sukhurdú, suvurdű); georgiai: savardem; szvan: 

 saürdem; mingreha: soardem; perzsa, régebben: svarden, új -perzsa: sáhén (írás dialectusokban: 

 sain, sóin, saena) ebből a magyar: sólyom; török cakír, középkori latin: saqer; szláv: sokol.] 



Eltekintve a LiNNÉ-féle bizonytalan jelentőségű Fa/co /anarius-\6\ és a GMELiN-féle F. sacer- 

 töl, a ki ezen nevet tulajdonképen Brisson munkájából vette át, de azzal őtet Forster 1772-ben 

 már más fajra alkalmazva, megelőzte, a kerecseny legrégibb tudományos neve a czímben használt 

 cherrug s ezt illeti meg az elsőség a lex prioritatis értelmében. Ezen nevet J. E. Gray (111. Ind. 

 Orn. II. p. 29) 1833-ban állította föl. Később Schlegel (Rev. Crit. p. II, 9; Traité de la Faucon- 

 nerie p. 17 — 19. pl.) a kerecsenyt Fa/co saker néven különböztette meg a délibb fajtól s ezt 

 Fa/co fe/deggi-nck keresztelte báró Feldegg tiszteletére, a ki példányait Dalmatiában gyűjtötte. 



Végre meg kell jegyeznem, hogy Magyarországon csakis a Hierofa/co citerrug (J. E. Gray) 

 fordul elő s nálunk az irodalomban tévesen Fa/co fe/deggi-nek feltüntetett példányok kivétel 

 nélkül mind ide tartoznak. 



*** Kerecsen vagy másképen Kelecseny régi név (Bálint G.: «Párhuzam a magyar és 

 mongol nyelv terén», 1877. 28. 1. a mongol kliarczaghai : «sólyom fajta vadászmadár» szóval 

 hasonlítja össze) s a melyet már régi íróink is, mint Lisxius (Magy. Mars, 1653), Gyöngyösi és mások 

 használtak. 



