Fa,ni. Falconidue. 231 



Leírása: A vt'n hím homloka fehér; fejteteje igen világos néha fehéres fakó- 

 szinü, a tollak gerincze fekete (kevésbbé vének fejteteje sötétebb fakószinű s a 

 tollak gerinczük mentén fekete hosszanti foltokkal mustrázottak) ; fölül a madár 

 földszínű barna, az egyes tollak fakószínnel szegettek ; alul fehér, néha többé- 

 kevésbbé fakószinnel árnyalt, melle gyéren keskeny-, hasa és oldala sűrűbben széles 

 a tollak csúcsa felé csepp alakban kiszélesedő barna hosszanti foltokkal ; szeme 

 alatt a nyak mindkét oldalára lehúzódó barkót alkotó szalag sötétbarna; feje és 

 nyaka oldala fehér, fülfedó'i felül barnák ; evezői fölül földszínű barnák, belső 

 zászlajuk széle fehér, vagy vörhenyes-fehér fogacsolt rajzzal ; szárnya alul fehéres, 

 a tollak csúcsa és fogacsolt rajza szürkésbarna; alsó szárnyfedői fehérek, a tollak 

 közepe barna; farka fölül földszínű barna, fehéres vagy fakószinű harántcsíkokkal, 

 melyek azonban közepükön többnyire szaggatottak; a tollak csúcsa fehéres vagy 

 fakószínű, gerinczük szürkésbarna; farka alul fehéres, áttetsző szürkés rajzolattal, a 

 tollak gerincze fehér; szeme körüli csupasz bőre viaszhártyája és lábai sárgák; 

 karmai feketék; csőre világos zöldes-szürke, hegye szürkés-fekete; szeme barna. 

 Hossza k. b. 50 — 52, szárnya 35 - 37, farka 21 — 22, csőre ormója (a viaszhártyától) 2'6, 

 csűdje 5'2 %. 



A vén tojó jóval nagyobb, máskülönben a hímhez hasonlít. Hossza k. b. 

 63, szárnya 40—42, farka 25—26, csőre ormója (a viaszhártyától) 29, csűdje 5-5 %«. 



A fiatalok fölül a vénhez hasonlítanak, fejük teteje azonban sötétbarna s az 

 egyes tollak vörhenyes fakóval keskenyen szegettek ; alul fehérek s — torkukat kivéve, 

 mely mustrázat nélküli — nagy barna foltokkal sűrűn mustrázottak; oldaluk néha 

 egészen barna. A fiatal és vén kor közti álapotban az átmenetek egész sorozatá- 

 val találkozunk. A fészekülö fiókákat fehér pelyhek borítják. 



Földrajzi elterjedése: Dél-Kelet Európától kezdve Közép-Ázsián át Khináig 

 húzódik. 



Magyarországon az Alföldön többnyire mindenütt előfordul, de seholsem 

 közönséges, leggyakoribb a Duna és Tisza menti ligetekben s itt előszeretettel 

 költ is. Télre elköltözködik; érkezésének és távozásának idejét mind ez ideig 

 pontosan nem ismerjük; néha télen is látható (.?). A Magy. Nemz. Múzeumban több 

 honi példányunk van. 



A régi 7-árő név szintén — ha nem is talán e fajra — egy hasonló gyorsrepülö sólyomra 

 vonatkozott s lehetséges, hogy a mai «vándor sólyom»-nak nevezett madárnak volt a neve, 

 azonban semmi esetre sem a halászsasé, melyet némelyek újabíjan rdro-na.k kereszteltek. 



«J^dro: avis ex genere aquilarum MA, herodius, butco major; reiher PPB. Ti is ráró szár- 

 nyon járó hamar lovak (Balassa: Ének. 58). Hol rárótoll forgóson, hol darútoU süvegében vitette 

 az étket (Mon. írók. XI. 334). Visz legelői Denurhám dárdát a kezében, ráró-toll fejében (Zrínyi 

 I. 174.). Ráró tekinteti s deli szemléleti s véle nőt az uraságh (Liszti: Mars 17). Diszesség termete, 

 járása gyorsaság, ráró tekintete (Gyöngy D: MV. 2). Ennél nem vigyázóbb a tanult ráró is (82). 

 Sebes rárót foghatsz, ölyvet meg-taníthatsz, fürjet s foglyot hogy fogjon (Ben: Rithml 94). 

 Sebes ráró módra mintha repülnének (Thaly: VÉ. I. 251). Ráróforma szemed vidámuljon kedvvel 

 (Thaly: Adal. II. 275). Világ öröme változó, elrepül mint sebes ráró (TörtT-. I. 345). Ráró módra 

 járó inaid gyengülnek (Phil. FI. 31). E két ráró szemnek kár tsak igy aludni, mosolygó fényével 

 mással nem játzani (32). Vannak, a kik mint a szemes rárók szándékink fenekére látnak (Fal: UE. 377). 

 Ráró tekinteted és cédrus termeted (Amadé: Vers. 7). Ráró bár legyen, észre ne vegyen (102). 

 A ráró szemek is kaprozhatnának utánna (SzD: MVir: 385)» Magy. Nyelvt. Szót. 1891. II. p. 1374. 



16" 



