238 Accipitriformes. 



AqtíUa inogi/nik (nec Gmcl.), Strickl., Orn. Syn. p. 57. (1855.) 

 Aqiiila riparia, Württ., Naumannia 1857. p. 432 (descr. nulla). 



! Xisa'cliis fasciatus (nec Vieill.), Bielz., Vcrh. Mitth. Sieb. Ver. Hermanstadt. XXVIII. p. 39. (1888.) ' 

 Aquila inelanactus (nec Linné), Matschie, Journ. f. Orn. XXXVII. p. 69. (1889.) — Reiser, Orn. 

 Balc. II. p. 116. (1894.) — Prazák, Journ. f. Orn. XLV. p. 461. (1897.) ect. 



Leírása: A vén hím fölül sötétbarna; fejteteje és nyaka hátulja agyagsárga; 

 homloka többé-kevésbbé sötétbarna; válltollai hófehérek; farka töfele szürke, 

 fekete elmosódott szalagokkal; farka csúcsfele fekete; evezötollai feketék; alul az 

 egész madár feketés-barna, csak alsó farkfedö tollai barnán futtatott szennyesfehé- 

 rek; viaszhártyája és ujjai halványsárgák; csó're kékesszürke, hegye felcetés; karmai 

 feketék; szeme sárgásbarna. Hossza k. b. 80, szárnya 56 — 58, farka 30, csó're ormója 

 (a viaszhártyától) 4-8, csűdje 9 %i. 



A vén tojó a hímhez hasonlít, de nagyobb. Hossza k. b. 88, szárnya 60— 63, 

 farka 32, csó're ormója (a viaszhártyától) 5'6, csűdje 10 U.. 



Kevésbbé véneknél hiányzik a fehér vállfolt; viaszhártyájuk halvány hússzínű; 

 szemük barna. 



A fiatalok fölül és alul agyagsárgák vagy fehéres fakószinüek és földszínű 

 barna hosszanti sávokkal tarkázottak; evezó'tollaik sötétbarnák; farkuk szürkésbarna; 

 viaszhártyájuk és ujjaik halvány szennyessárgák; szemük szürkésbarna. 



A fészekben ülö fiókákat hófehér sűrű pelyhek borítják. 



Földrajzi elterjedése : Sharpé szerint (Hand-List. B. I. p. 261.) Délkelet-Európá- 

 tól Közép-Ázsiáig, Észak-India és Khina. 



Minálunk leginkább az ország déli részében otthonos és állandó madár; az 

 Al-Dunán s a Dráva és Száva közti erdó'ségekben költ. Néha az ország északi 

 tájaira is ellátogat. 



AQUILA MACULATA (Gmel.).** 



Fekete sas. 



Falcű macutalus, Gmel., Svst. Xat. I. p. 258. (1788.) 

 Aquila fusca, Brchm, Lchrb. Nat. eur. Vög. p. 16. (1823.) 

 Aquila clanga. Pali., Zoogr. Rosso-As. I. p. 351. (1826.) 

 Aquila bifasciata, Brchm, Vög. Deutschl. p. 25. (1831.) 



Aquila fusca, 1 .. , ^, . , ,, ^ 



. ., . , > Brchm, Naumannia I. 3. Heft. p. 24—26. (1850.) 



Aquila untcolor, \ f \ i 



Aquila fuscoater, Wodz., Naumannia, 1852. p. 10. 



Aquila Pallasii, Brehm, Naumannia, p. 267. (1855.) 



Aquila naevia (nec Gmel.), Schrenk, Reis. Amuri. Vög. p. 220. (1859.) 



Falco clanga, Naumann, Vög. Deutschl. XIII. p. 40. Taf. 342. (1860.) 



Aquila mogilnik (nec Gmel.), Frivaldszkj^ Aves Hung. p. 1]. (1891.) 



Aquila maculata clanga, Prazák, Journ. f. Orn. XLV. p. 457. (1897.) 



* Alkalmam volt ezt a Riedeli gyűjteményében levő madarat látni ; egy világos tollazatú 

 fiatal Aquila heliaca s erről Kimakowicz (Verh. Mitth. Sieb. Ver. Hermanstadt. XLII. 1892.) azt 

 írja, hogy: «In Wirklichkeit ist dicsér Vogel jedoch Aquila clanga Pa]l»!! 



** E faj az ornithologiában rendesen Aquila clanga, Páll. néven szerepel, de újabban 

 Blanford (Ibis, 1894. p. 287.) kimutatta, hogy a GMELiN-féle Falco maculaia kétségtelenül e 

 fajra vonatkozik s így a maculaia névnek van elöbbsége. 



