Faw. Falconidae. 



'239 



Leírása: A vén hím. fölül és alul sötétbarna némi violaszinü fénynyel; a fej 

 tollai valamivel világosabbak és inkább vöröses-barnák, úgyszintén egyes szárny- 

 fedötoUai is; evezői és farktollai feketék; a farktollak gerinczének töve fehér; 

 viaszhártyája és ujjai sárgák; csőre feketés szaruszínű; karmai feketék; szeme 

 sárgás-barna. Hossza k. b. 70, szárnya 52, farka 27, csőre ormója (a viaszhártyától) 



4-3, csüdje 9 %i. 



A vén tojó a hímhez hasonlít, de nagyobb. Hossza k. b. 76, szárnya 56, 

 farka 30, csőre ormója (a viaszhártyától) 5, csűdje 9-5 %. 



A fiatalok violásfényu feketés-barnák, fejük tetején és nyakuk hátulján lévő 

 tollak hegyük felé világos barnába árnyalódnak; köpenyük és szárnyfedőik fehérek, 

 vagy fehéres fakók, nagy csöppalakú foltokkal tarkázva; felső farkfedőik leg- 

 hosszabb tollainak csúcsfele fehér; evezőik és kormánytollaik feketék, amazoknak 

 töve, emezeknek pedig csúcsa fehér; hasoldaluk fakóbarnával foltozott; alsó fark- 

 fedőik szennyes fehérek. 



A fészekben ülő fiókákat szennyesfehér pelyhek borítják. 



Földrajzi elterjedése : S\í\kt^ szerint (Hand-List B. 1. p. 261.) Dél-Európa, 

 Északkelet-Afrika, Közép- és Északkelet-Ázsia, és az Indiai-félsziget. 



E fajnak Magyarországon való előfordulását az irodalom alapján megállapítani 

 nem lehet, mert legtöbbnyire tévesen a fiatal lármás sast szokták '^Aqnila clanga* 

 névvel jelölni. Annyi bizonyos, hogy nálunk előfordul, sőt helyenkint költ is, de 

 sokkal ritkább a lármás sasnál. (A. pomerana.) 



CsATÓ JÁNOS nagyenyedi gyűjteményében Erdélyből származó példány nincs, 

 hanem van egy fiatal, melyet Zemplénmegyében Koskocz környékén lőttek 1883. 

 máj. 4-én. 



A Magyar Nemzeti Múzeum honi példányai : 



a. ad. Magyarország, 1821. {>) (Jany Pál.) 



b. S ad. Fehértemplom, 1897. febr. 15. (törzcsőrű, a felső káva ormója a 



homloktól számítva 8"5 %). 



c. d^ juv. Pojnik-hegy, Zólyomegye, 1846. okt. 10. (Grineus János.) 



d. 9 juv. Berhida, Veszprémmegye 1900. okt. 15. (Bezerédj Iván.) 



AQUILA POMERANA, Brehm.* 



Lármás sas. 



? Falco naevíus, Gmel., Syst. Nat. I. p. 258. (1788.) 



Aquila melanaelus (nec Linné), Savign., Syst. Ois. d'Egyptc p. 253. pl. 1, 2. (1810.) 



Aquüa naevia, Mey. & Wolf, Taschenb. I. p. 19. (1810.) 



Aquila fomarina, Brehm, Vög. Deutschl. p. 27. (1831.) 



Aqui/a fuscoatra, \ ^^^^_^^^^ Naumannia L 3. Heft. p. 27-30. (1850.) 

 Aquila subnaevm, J 



* E fajnak közhasználatban Icvö neve: Aqtiila iiacvia s c név a GviELTN-féle Falco naevius- 

 ból (Syst. Nat. L p. 258.) ered. Gmel.n e fajt Bi^issoN-ból (Orn. I. p. 122. n. 4.) vette s következő 

 diagnózist adott róla: «F. cera pedibusquc lanatis luteis, corpore ferrugineo infra alas albo maculato». 

 Blanford (Ibis, 1894. p. 286.) Dresser nézetével egyetértöleg abbeli nézetének ad kifejezést, hogy 

 a GMELiN-féle F. naevíus nem a lármás sassal, hanem a közönséges ölyvvel azonos, Azt hiszem, 

 ezen nézet kissé túlzott, mert Gmelin diagnosisa inkább illik az előbbire, mint az utóbbira. A 

 diagnosis után írt sa madár nagyságára vonatkozó megjegyzés: «Magnitudo ^■^'///^■'■^"^''"vlongitudo 

 2 pedíiiti cuin 7* ., pollicibusy azonban sem az egyikre, sem a másikra nem talál. 



