Fam. Falconidae. 249 



Pernis. 



CuviER, Regnc An. 1. ji. ;-i22. (1817. 

 Typus : Pernis apivoms (Linné). 



PERNIS APIVORUS (Linné). 



Darázs-sas. * 



Falco apivoms, Linné, Syst. Nat. I. ]>. 130. (1766.) 



Falco poliorhyndms, Bechst., Orn. Taschb. I. p. 19. (1802.) 



Biiteo apivoms, Vieill., N. Dict. d'Hist. Kat. lY. p. 479. (1816.) 



Aqai/a variábilis, Koch, Syst. baicr. Zool. p. 115. (1816.) 



Pernis apivoms, Cuv., Regne Anim. I. p. 322. (1817.) 



Accipiter lacer/arius, Pali., Zoogr. Rosso-As. I. p. 359. (1826 ) 



Pernis cojunmiiis, Less., Tiaité. p. 75. (1831.) 



Per/iis apium, \ 



r, ■ ^ i Brchm, Vög.-Dcutschl. p. 46—47. (1831.) 



J crn/s vespamm, ) 



Peniis platyura, Brehm, Vogelf. p. 14. (1855.) 



Pernis tachardns, Gray, Hand-List. B. I. p. 26. (1869.) 



Leb'ása : A vén hím fölül egyszínű kávébarna; feje teteje és oldala szürke; 

 nyaka hátulján levő tollak töfele hófehér; evezői sötétbarnák, belsö szélük fehér és 

 2 — 3 széles fekete szalaggal mustrázottak; farka fölül barna, három széles sötét- 

 barna szalaggal: az egyik a tollak csúcsát, a másik a közepét, a harmadik a tövét 

 szeli; a szalagok közti tereket hullámos csíkok is rajzolják; farka alul fehéres- 

 szürke, hasonló rajzolattal mint fölül; alul az egész madár fehér; melle, oldalai és 

 alsó farkfedöi vörhenyesbarna foltokkal mustrázottak; viaszhártyája szürke; csőre 

 fekete; lábai sárgák; karmai feketék; szeme halványsárga. Hossza k. b. 56, szárnya 

 42, farka 27, csőre ormója (a viaszhártyától) 2"3, csüdje 5 %i. 



A vén tojó alul sűrűbben mustrázott, máskülönben a hímhez hasonlít. 



Kevésbbé vének alul vörhenyes fakószinüek, vagy világos földszínű barnák, 

 széles fehér szalagokkal. 



A fiatalok sötétbarnák, fejük tollainak hegye fehér. Átmeneti tollazatban a 

 fiatal tojók fölül sötétbarnák, tollaik részben fehérrel szegettek; fejük, nyakuk 

 köröskörül és hasoldaluk barnás árnyalatú fehérek; a fiatal hímek fölül földszínű 

 barnába, alul vörhenyesbe árnyalódnak, fejük többé-kevésbbé fehéres fakószinű. 



Földrajzi elterjedése: Európa és Nyugat-Ázsia; télen Afrika. 



Magyarországon mindenütt előfordul, de sehol sem közönséges; télre elköltö- 

 zik. Vonulásának pontos ideje nálunk még nincs megfigyelve. 



A Magyar Nemzeti Múzeum honi példányai : 



a. S ad. Zólyommegye, 1844. (Hermán Károly.) 



h. 9 ad. Tököl, Csepel-sziget 1899. máj. 8. (Müller József.) 



c. 9 ad. Mundra, Fogarasm. 1890. máj. 10. (Czynk Ede.) 



d. J Csala, Fehérm. 1890. máj. 5. (Chernél István.) 



e. ő juv. Csala, Fehérm. 1892. június 4. (Szikla Gábor.) 



/. ? juv. Zemplénmegye, 1882. szept. 4. (Dr. Chyzer Kornél.) 

 g. juv. Székudvar, Aradm. 1893. szept. (Dr. Lendl Adolf.) 



* Méhészölyv, méhevo ölyv, darázsölyv stb. (1. Lovassy, Természettud. Közi. 1887). 



