264 Accipitriformes. 



A vén tojó fölül barna, válla és szárnyfedői fakósárgák, kerekded foltokkal 

 tarkázottak, feje többé-kevésbbé vörhenyesbe árnyalódik; nyakszirtje és nyaka 

 hátulja világos fakószinű, széles barna sávokkal mustrázott; szeme körül fehé- 

 res; arcza vörhenyes, sötétbarnán sávozott; arczkorongja szembetűnő és sötét- 

 barnán sávozott, szárnytollai fölül barnák, sötét szalagokkal, külső zászlójuk szürkés; 

 alul szürkés fehérek, sötétbarna szalagokkal, belső szegélyük sárgába árnyalódik; 

 felső farkfedöi fehérek, néha rozsdaszinű foltokkal tarkázottak; farka fölül szürkés- 

 barna, öt sötétbarna harántszalaggal, a tollak hegye fehér; a szélső tollak alap- 

 szine sárgában hajlik; farka alul fehéres-szürke, áttetsző harántszalagokkal; alul a 

 madár fehéres és lándzsa alakú hosszanti foltokkal mustrázott, a mellén lévő 

 sávok szélesebbek, barnák, hasán, lábszárán és alsó farkfedőin lévők pedig keske- 

 nyebbek és rozsdaszinüek; csőre és karmai feketék; viaszhártyája zöldes-sárga; 

 szeme vörösbarna; lábai sárgák. Hossza k. b. 55, szárnya 39, farka 26, csüdje 8 %i. 



A fiatalok alapszíne, főleg hasoldalukon, rozsdasárgával erősen és élénken 

 árnyalt, máskülönben a vén tojóhoz hasonlítanak. A fiatal himek a második év 

 végén még mindig a tojóhoz hasonlítanak, de a melytől az által különböznek, 

 hogy kisebbek, szárnyuk mértéke nem haladja meg a 36 %i-t. 



Földrajzi eltei'jcdése : A legmagasabb Észak kivételével egész Európa, a 

 Közép-tenger környezte vidékek és Szibéria; télen Nyugat-Afrika, Észak-India 

 és Khina. 



Magyarországon a tavakon és vizenyős réteken mindenütt előfordul, de 

 jóval ritkább madár, mint a vörhenyes rétihéja. Télen részben elköltözködik, 

 részben áttelel. 



CIRCUS MACRURUS (Gmel.). 



Fakó rétihéja. 



Accipiter macrounis, Gmel., N. Comm. Petrop. XV. p. 439. Tb. VIII— IX. (1771.) 



Falco 7nacrurus, Gmel., Syst. Nat. I. p. 269. (1788.) 



Circus swainsotiii, \ 



^. .■,■■( Smith, S. Afr. O. Journ. I. p. 384—385. (1830. 



Ltrcus superctharts, j -.. j r- 



Circus cyaneíis (nec Linné), Franki, Proc. Zool. Soc. 1830. p. 115. 



Circus albescens. Less., Traité Or. p. 85. (1831.) 



Circus paliidus, Sykes, Proc. Zool. Soc. 1832. p. 80. 



Circus dalmaticus, Rüpp., Mus. Senckenb. II. p. 177. Tab. 11. (1837.) 



Strigiceps paliidus, Bonp., Comp. List. B. Eur. & N. Am. p. 5. (1838 ) 



Falco paliidus, Schl. & Susem., Vög. Eur. Tab. 30. (1839.) 



Circus aequipar, Pucher, Rev. Zool. 1850. p. 14. 



Glaucoplerix paliidus, Kaup, Contr. Orn. 1850. p. 58. 



Strigiceps swainsoui, Bp., Rev. Crit. Ois. d'Europe. p. 133. (1850.) 



Circus desertorum, Brehm, Vogelf. p. 33. (1855.) 



