Fam. FelecHiiidae. 269 



rész sárgás- rózsaszínű; csó're töfele szürke, csúcsfele rózsaszínbe árnyalódik, szélei 

 sárgák; kampója vörös; zacskója sárgás-testszinű; lábai sárgás-rózsaszinüek. Hossza 

 k. b. 170, szárnya 68—71, farka 20, csőre 40—45, csüdje 13 — 14 %,. 



A vén tojó a hímhez hasonlít azzal a különbséggel, hogy nyakszirttollai hosszúra 

 megnyúltak s egyenesen hátrafelé irányuló kontyot alkotnak. 



A fiatalok szennyes-fehérek, szürkével és fakóbatnával árnyaltak; csó'rük 32 %i. 



Földrajzi elterjedése: A Mediterrán subregio Indiáig. 



Magyarországon régebben ép úgy, mint a borzas gödény, kolóniákban fész- 

 kelt, most azonban csak a vonulási időben fordult elő; leggyakoribb a magyar- 

 horvát tengermelléki vidékeken. 



PELECANUS ROSEUS, Gmel. 



Kis gödény. 



„ , .,, > Gmel., byst. Nat. I. p. 570—571. (1788.) 



Pelccanus maml/ensis J 



Pelecanus javanicus, Horsf., Trans. Linn. Soc. XIII. p. 197. (1822.) 



Pelecanus minor, Rüpp., Mus. Senck. II. p. 185. (1837.) 



Pelecanus mitrahis, Lichtst., Abh., Akad. Berl. 1838. p. 436. 



Pelecanus calirhynchus, Hodgs., in Gray's Zool. Mise. p. 86. (1844.) 



Pelecanus pygmaetis, Brehm, Vogelf. p. 362. (1855.) 



Pelecanus sharpci, Bocage, Proc. Zool. Soc. 1870. p. 173. 



Pelecanus onocrotalus var. minor, Dubois, Bull. Mus. Belg. II. p. 7. (1883.) 



Pelecanus onocrotalus (nec Linnné), Frivaldszky, Aves. Hung. p. 183. (1891.) 



Leírása: A vén hím színezetére nézve a nagy gödényhez hasonlít, de sokkal 

 kisebb madár és farktollainak száma csak 22. Hossza k. b. 130, szárnya 63, csőre 

 30 — 32, csűdje 13 %i. 



A vén tojó nyakszirttollai, mint a nagy gödény tojójánál, megnyúltak s kon- 

 tyot alkotnak, máskülönben a hímhez hasonlít. 



A fiatalok is a nagy gödény fiataljaihoz hasonlítanak, de jóval kisebbek, 

 csó'rük csak 26 — 28 %. 



Földrajzi elterjedése: Délkelet-Európa, Afrika, az Indiai-félsziget, Khina és 

 az Indo-Malayi szigetek. 



Magyarországon a vonulási időszakban rendesen előfordul, leggyakoribb az 

 Al-Duna táján és a horvát és sziavon területeken. A Magy. Nemz. Múzeumban 

 két honi példány van. Az egyik vén hím, Körös-Tarjánról (Biharmegye) való, 1858. 

 június havában lőtték; a másik fiatal hím, őszi tollazatban; közelebbi termőhelyét 

 nem tudjuk, lőtték 1855-ben. A bécsi cs. k. Hofmuseumban is van egy dél-magyar- 

 országi példány ^'.Pelecanus sharpei, Bocage» néven megőrizve, melyet Pelzeln 

 a «Mittheil. des ornith. Ver. in Wien» X-dik évf-ban mint Pelecanus rufescens 

 ismertetett (1. Ibis, 1886. p. 372.). Alkalmam volt e nevezett példányt ez évben 

 megtekinthetni és tanulmányozni. Semmi különöset sem láttam rajta, a mi oknál 

 fogva azt a Pelecanus rufescens-nék lehetne tartani, ellenben azt találtam, hogy 

 az egészen tipikus Pelecanus roseus. 



19^ 



