288 Anseriformes. 



FULIGULA FULIGULA (Linné). 



Kontyos récze. 



A/ias fu/igula, Linné, Syst. Nat. I. p. 207. (1766.) 



Aiias leucoHs, Herm., Tab. Aff. An. p. 161. (1783.) 



Nyroca fuligula, Flem., Phil of Zool. II. p. 260. (1822.) 



Ayihia fuligula, Boie, Isis, 1822. p. 564 



Fuligula eristata, Steph., Gen. Zool. XII. p. 190. (1824.) 



Plaíypus fuligulus, Brehm, Lehrb. eur. Vög. II. p. 833. (1824.) 



Auas colymbis, Pali,, Zoogr. Rosso-As. II. 266. (1826.) 



Aylhia eristata, Brehm, Isis, 1830. p. 998. 



Fuligula vulgáris, Hodgs., in Gray's Zool. Mise. p. 86. (1844.) 



Fuligula fuligula, Lichtst., Nomencl. Av. f). 102. (1854.) » 



Fuligula patagiata, Brehm, Vogelf. p. 381 . (1855.) 



Nyroea latirostris, Bonap., Compt. Rend. XLIII. p. 657. (1856.) 



Fulix eristata, Swinh., Proc. Zool. Soc. 1870. p. 419. 



Oedemia eristata, Dresser, Ibis, 1876. p. 420. 



Fuligula linnei, Maim., Göteb. och Bohusl. Faun. p. 350. (1877.) 



Leírása: A gácsér feje, nyaka, begye, melle és hátoldala fekete; fejtetején 

 hátra csüngő hosszú kontyot visel, feje és nyaka felső része violás-bibor fényű, 

 háta szürkés-fehérrel permetezett ; hasa tiszta fehér ; lágyéka és alsó farkfedői 

 feketék; evezői füstös barnás-feketék, a másod- és harmadrendű evezők zöldes 

 fényűek, a közbülső másodrendű evezők csúcsmögötti része fehér s ez a szárnyon 

 tükröt alkot ; szeme aranysárga ; csőre halványkék, csőrkörme fekete ; lábai sötét 

 kékes-szürkék, uszóhártyái feketék. Hossza k. b. 42, szárnya 20- -21, farka 7, csőre 

 ormója 4'5, csűdje 4 %i. 



A tojó kontya rövidebb; csőre körül fehér; feje, nyaka melle és hátoldala 

 barna; hasa szürkés-barna, vagy szennyes-fehér; szárnyán fehér tükörrel; harmad- 

 rendű evezői zöldes fényűek; csőre és lábai szürkés-kékek, csőrkörme fekete; uszó- 

 hártyái feketék ; szeme barnás-sárga. 



A fiatal gácsér a tojóhoz hasonlít, de valamivel halványabb barna és harmad- 

 rendű evezőin nincs zöldes fény. 



Földrajzi elterjedése: Sharpé szerint (Hand-List B. 1. p. 223.) Észak-Európa 

 és Észak-Ázsia ; télen a Földközi-tenger, Abyssinia, India, Dél-Khina, a Philippini-, 

 Nagy-Szunda-, Marianna- és Palavan szigetek. 



Magyarországon az őszi és tavaszi vonulása alkalmával folyók, tavak és egyéb 

 vizek mentén mindenütt közönséges. 



FULIGULA MARILA (Linné). 



Hegyi récze. 



Alias marila, Linné, Syst. Nat. I. p. 196. (1766.) 



Anas frenata, Sparm., Mus. Carls. t. 38. (1786.) 



Nyroea marila, Flem., Phil. of Zool. II. p. 260. (1822.) 



Aythia marila, Boie, Isis, 1822, p. 564. 



Fuligula marila, Steph., Gen. Zool, XII. p. 198. (1824.) 



Platypus ?narilus, Brehm, Lehrb. eur. Vög. II. p. 830. (1824.) 



Aythia islandiea, 1 „ , 



/ , . , ' > Brehm, Isis, 1830, p. 998. 



Aythia leueonotos, ] 



Fuligula Gesneri, Eyt., Cat. Br. B. p. 58. (1836.) 



