Fa,m. Anatidae. 293 



A fiatal gdcsér a tojóhoz hasonlít, de szárnya valamivel élénkebben színezett ; 

 A pelyhcs fiókák fölül sötét olajbarnák sárgás foltokkal ; alul szennyes sárgák ; 

 szemükön át sötét szalag húzódik; csőrük nincs kiszélesedve. 



Földrajzi elterjedése : Egész Európa, Nyugat-Ázsia és Észak-Amerika; télen 

 Afrika, India, Közép- és Dél-Amerika. 



Magyarországon márcziustól októberig mindenütt gyakori; télre elköltözik. 

 Nádasokban fészkel. 



Dafila. 



Steph., Gcn. Zool. XII. p. 126. (1824.) 

 Typus: Dafila aciita (Linné). 



DAFILA ACUTA (Linné). 



Nj'ílfarkú récze. 



Anas acuía, Linné, .Syst. Nat. I. p. 202. (1766.) 



Anas subu/ala, Gmel , Reis. Russl. I. p. 13. (1771.) 



Anas Sparmaiiiii. Lath., Ind. Orn. II. p. 876. (1790.) 



Ajias caiidaciita, Leach, Cat. Mam. &cet. Br. Mus. p. 38. (1816.) 



Da/i/a caudaciita, Steph., Gen. Zool. XII. \). 127. (1824.) 



Tracheloiietla acuhi, Kaup, Natürl. Syst. p. 115. (1829.) 



Anas caudala, Brchm, Isis, 1830. p. 997. 



Phasianurns aciihi, Wagl., Isis, 1832. p. 1235. 



Querquedula acuta, Selby, Hl. Brit. Orn. II. p. 311. (1833.) 



Üafila acuía, Eyt., Cat. Br. B. p. 60. 1 1836.) 



Dafila loiigicaiida, \ 



n^f;i„ .. -i^t ( Brehm, Naumannia, 1855. p. 297. 



Dafila caudala, / ' ' ' 



Leírása: h gácsér feje és nyaka felső része barna; fültedői mögött és nyakszirt- 

 táján gyenge zöld és bibor fénynyel; nyaka hátulja a nyakszirttől lefelé fényes- 

 fekete s e színt mindkét oldalon hófehér csík választja el a fej barna szinétől ; 

 nyaka elől és alul az egész madár fehér, többé-kevésbbé fakó színnel, árnyalt; háta 

 válla és oldalai szürkék, fekete zigzugvonalkákkal süríín mustrázottak ; leghosszabb 

 válltollai fényes feketék; szárnya barnás-szürke, az evezők hegye feketés; szárny- 

 tükre kékes-zöld zománcz fényű, elöl fehér és fekete, hátul fehéres-fakó szalag- 

 gal szegett ; alsó farkfedői fényes feketék, a leghosszabb szélső tollak külső 

 zászlaja fehér; farka barnás-szürke az egyes tollak széle fehér, a két középső 

 hosszú toll fényes-fekete; csőre és lábai kékes-feketék; szeme sötétbarna. Hossza 

 k. b. 60, szárnya 26. farka 13 (a két középső toll 17 — 20, vagy néha még hosszabb 

 is), csőre ormója 6, csüdje 5 %n. 



A tojó feje, nyaka és begye világos fakószinü, barna hosszanti foltokkal; torka 

 fehér, háta és oldalai sötétbarnák, világos fakó vagy fehéres szögirányú és szabály- 

 talan szalagokkal mustrázott ; alul fehéres fakószinü ; szárnya szürkésbarna, fehéres 

 tollszegélyekkel, fényes szárnytükör nélkül; farka szürkés-barna fehér szegessel; 

 a két középső toll nem nyúlik hosszúra. 



A fiatal gácsér a tojóhoz hasonlít, de szárnytükre zöldes. 



Földrajzi elterjedése: Az egész Északi-félgömb; a magas Északon költ, télen 

 délre vonul 



Magyarországon csakis a tavaszi és őszi vonulása alkalmával fordul elő s 

 ilyenkor vizeinken mindenütt igen közönséges. 



