Fa.m. Anatidae. f^ 



A Jiaíal gdcsér a tojóhoz hasonlít, de valamivel élénkebb szinű. A pefyhes 

 fiókák fölül olajzöldes sötétbarnák, fejtetejük és derekuk csaknem fekete; szárnyu- 

 kon és hátukon sárgás-foltokkal; szemöldívük vörhenyes- sárga; alul fakósárgák; 

 csörkörmük és alsó kávájuk világos. 



Földrajzi elterjedése: Egész Európa és Észak-Azsia, télen Afrika, India és a 



Malayi szigettenger. 



Magyarországon mindenütt egyaránt igen közönséges. Nádasokban fészkel. 



Márcziusban érkezik s novemberig marad. 



Eunetta. 



BoNAP., Compt. Rend. XLIII. p. 650. (1856) 

 Typus: Eunetta falcata (Georgi). 



EUNETTA FALCATA (Georgi). 



Sarlós récze. 



Anas falcain, Georgi, Reise Russ. Reichs. I. p. 167. (1775.) 



Anas falcaria, Pali., Reise Russ. Reichs. III. p. 701. (1776.) 



Anas javana, Bodd., Tabl. Pl. Enl. 55. (1783.) 



Alias Java Jiensis, Bonn., Enc. Méth. I. p. 160. (1791.) 



Querqucdula falcaria, Eyt., Mon. Anat. p. 126. (1838.) 



Qrurquedula falcata, \ ^ ^ ^^^ ^ ^ ^^^ ^^^^^^ 



Qnerqiiedula javana, J 



Querquedula Javanensis, \ ^^^^ ^^^^^^ ^^^^ ,.^111. p. 650. (1856.) 



Eunetta falcata, ) 



Nettion filcatum, Stcjn., Pr. U. St. Nat. Mus. VI. p. 71. (1883.) 



Leírása: A gácsér fejteteje sötét vörösbarna, homlokán fehér folttal; feje 

 oldalt és hosszú kontyot alkotó nyakszirttollai rézvörös színbe ragyogó élénk 

 zöld zománczfényüek; torka és nyaka tiszta fehér, nyaka közepén zöldfény ü fekete 

 széles gyűrűvel; háta és hasa szürkés-fehér, fekete zigzugvonalkákkal sürün rajzolt; 

 begye és melle fekete félkörös szalagokkal; dereka feketés-szürke; farkfedöi zöld- 

 fényü feketék; farka szürke; farka tövén, mindkét oldalon nagy sárgás-fehér folttal; 

 szárny fedötollai szürkék ; elsőrendű evezői feketés-szürkék; nagy szárnytükre elöl 

 bársonyfekete, hátul fényes sötétzöld; sarlóalakúan hosszúra megnyúlt harmadrendű 

 evezői bársonyfeketék, külső szélük keskenyen fehér; csőre zöldes-fekete; labai 

 szürkés-feketék, uszóhártyái feketék; szeme barna. Hossza k. b. 49, szárnya 255, 

 farka 9-5, csőre ormója 4-5, csűdje 4 %n. 



A tojó nagyon hasonlít a nyílfarkú récze tojójához. 



Fölrajzi elterjedése: Kelet-Ázsia és Japán, télen Dél-Khina és India; kivételes 

 esetekben Európába is eltéved. 



Magyarországon csak egyszer észlelték, még pedig 1839 szeptember havában 

 Mosonymegyében a Fertőn Bánfalu határában, a midőn egy vén hím példányt 

 lőttek, mely a bécsi Hofmuseumba került. 



