306 



Anseriformes. 



Földrajzi elterjedése : Sharpé szerint (Hand-List B. I. p. 211.) Észak-Európa 

 és Szibéria; télen Nyugat-Európa, az Indiai félsziget és Japán. 



Magyarországon mint a nagy lilik ó'szi és tavaszi vonuláskor fordul elö és a 

 téli lud társaságában tartózkodik, 



Chen. 



BoiE, Isis, 1822. p. 563. 

 Typus : Chcii Jiypcrborcus (Páll.). 



CHEN HYPERBOKEUS (Páll). 



Sarki lúd. 



Auser kyperboreus, Pali., Ptic. Zool. VI. y. 25. (1767.) 



Anas hyperborea, Gmel, Syst. Nat. I. p. 504. (1788.) 



Chen hypcrborea, Boie, Isis, 1822. p. 563. 



ChiűHoclioi kyperboreus, Reichenlj., Av. Syst. Nat. p. IX. (1852.) 



Chenalopex liypcrborcus, Brehm, Naumannia, 1855. p. 297. 



Anser albatiis, Cass., Pr. Ac. Philad. 1856. p. 41. 



Chen hypei-boreiis albatiis, Ridgw., Pr. U. St. Nat. Mus. 1880. p. 202. 



Leírása: A giuiár tiszta fehér; feje néha vörhenyes árnyalattal bevont; első- 

 rendű evezó'i feketék; csó're és lábai rózsás-vörösek; csó'rkörme fehér; szeme 

 sötétbarna. Hossza k. b. 70, szárnya 40, farka 15, csó're 5, csíídje 7'5 %n. 



A tojó a gunárhoz hasonlít. 



Földrajzi elterjedése : Sharpé szerint (Hand-List 13. I. p. 210.) Észak-Ázsia 

 Japánig, nyugati Észak-Amerika és az Egyesült-Államok. 



Magyarországon igen ritkán, de eló'fordul. Egy múzeumban sincs honi példány. 



Petényi Salamon hátrahagyott jegyzetében (1. Zeitschr. f. ges. Orn. I. p. 

 29, 1884.) a következőket írja e fajról: 



V 1810. márcz. havában Lugrovits Lajos Apaj környékén három darab nagy 

 teljesen jehér vadlúd közül egyet lelőtt s ez általános bámulat tárgya lőn. Alig 

 hanem átvonulóban lévő hyperboreus volt. 1841 márczius havában Budára is hoztak 

 a vadkereskedöhöz egy sarki ludat, miként azt Gasparetz, mint szemtanú állítja.» 



Apajtól délre az úgynevezett Tetétleni-pusztán 1893. novemb. 15-én én is 

 láttam két példányt e fajból, midőn Hauer Béla barátomhoz Bojár pusztájára 

 utaztam. A Tetétleni-pusztán kocsin áthaladva, egy óriási csapat téli lúd között 

 két hófehér ludat pillantok meg. Természetesen rögtön intézkedtem, hogy a kocsi 

 kerülő utakon a ludakat megközelítse, de ez nem sikerült, mivel k. b. már 200 

 lépés távolságból a ludak nyakukat emelgették s elrepülni készültek. Leszálltam 

 tehát a kocsiról, golyós fegyveremmel czélba vettem az egyik fehér vendéget 

 és lőttem ; a golyó ép a madár háta fölött repült el s mögötte a sárba fúródott, 

 mire az egész csapat fölkelt s messzire elhúzott. Hauer Béla barátom, a ki nagyon 

 érdeklődött e madarak iránt, azonnal kiadta a rendeletet embereinek, hogy kutassák 

 fel ezen a madarakat. A juhászok jelentették is, hogy a fehér ludak vagy három 

 napig még a határban tartózkodtak, de én már nem tudtam velők többet össze- 

 kerülni. Kétszáz lépésnyi távolságból e két madár piros csőre, piros lábai és fekete 

 evezői pompásan kivehetők voltak s így semmi kétség sem fért hozzá, hogy azok 

 Anser hyperboreus-ók valának. 



