340 Chara dri i t'onnes . 



Leírása : A vén hím és tojó fölül földszínű barna, csekély olajzöldes árnya- 

 lattal; felső farkfedó'i fehérek; evezői feketék; alsó szárnyfedői rozsdavörösek; fark- 

 toUainak töfele fehér, csúcsfele fekete; alul a madár fehér, torka és melle sárgás- 

 barnával árnyalt; torkát fekete szalag övezi, mely a szem alsó részéig húz(')dik; 

 szem és csőr közötti része is fekete; csőre sötétbarna, töve és szájzuga élő korá- 

 ban korállvörös; szeme és lábai sötétbarnák. Hossza k. b. 29, szárnya 18'5 — 19*5, 

 farka 13, csőre a homloktól r5, a szájzugától 2-5, csüdje 2'8 lm. 



A fiatalok fölül és nyakulcon világos földszínű barnák, sötét l)arnával tarká- 

 zottak; az egyes tollak csúcsa fehéres; torkukon nincsen fekete öv. 



A peh'lics fiókák fehéres fakószinűek; fejük teteje és hátoldaluk szürkésbarna 

 foltokkal mustrázott. 



Földrajzi elterjedése : Közép-Európa, a Mediterrán subregio, kelet felé Kíizcp- 

 Azsiáig. 



Mag'yarorszá(^i)an: Az alföld szikes lapályain mindenütt előfordul; közíHisé- 

 gcs madár; kolóniákban tartózkodik'. Április havában érkezik s talán már szeptem- 

 ber elején k()ltözködik téli tartózkodási helyére. 



GLAREOLA MELANOPTERA, Norun. 



Feketeszárnyú székicsér. 



G/areola pralincola, (ncc Linné), Pali. Zoo<,n-. Ros.so-As. IL p. 150. (1826.) 

 Glareola melaiioplcra, Nordm., Bull. Soc. Imj). Nat. Mo.sc. IL p. ?.14. (KS4'_'.) 

 Glareola Nordnianni, Fischer, Bull., .Soc. Imp. Nat. Mosc. II. p. ;!14. (S4L'.) 

 Glareola Palla.sl, .Sclilcg, Rcv. Crit p. 94. (1844.) 



Leírása: Nagyon hasonló az döbbeni fajhoz, a mclvtől csakis abban küU'ni- 

 b()zik, hogy als(') szárnyfedő tollai, rozsdavörös helyett, feketék. 



Földrajzi elterjedése: Dél-kelet Európa, főleg a Volga torkolata körüli sík- 

 ságok és a Kaukázusnak alkalmas területei, télen Afrika. 



Magyarországban a Tiszamenti síkságokon, az A Hold északkeleti részén for- 

 dul elő. A Magyar Nemzeti Múzeumban három honi példány van s ezeket Petényi 

 Salamon Tisza-Földvár környékén 1840. és 1843. évben május és június hi')na- 

 pokban gyűjtötte. Kettő közül()k vén hím, egyik pedig fiatal hím. 



IV. Alrend. 



><ubordo CHARADRII. 



Lilék. 



A negyedik vagyis lilék alrendjébe a tulajdonképeni tipikus lile féléket és a 

 szalonkákat, valamint ezeknek legközelebbi rokonait sorozzuk". A tajok külső 

 alkatát tekintve ezen alrend négy főcsoportra, azaz négy családra, ú. m. lilefélékre 

 (Charadriidae)^ kőfoigat(') félékre ( Haematopodidae)^ szalonkafélékre (Seolopaeulae) 

 és víztaposófélékre i^Plialaropodidae^ osztható. [\()Z()S jegyük az orrcsontnak hegyes 

 szöget alkotó mellső széle (schizorhinal). 



