344 Charadriitormes. 



Squatarola. 



Leach, Syst. Cat. Mamm. & B. Br. Mus. p. 29. (1816.) 

 Typus: Squatarola helvetica (Linné). 



SQUATAROLA HELVETICA (Linné). 



Nagy lile. 



Trifiga helvetica, -j 



Tringa varia, [- Linné, Syst. Nat. I. p. 250., 252. (1766.) 



Tringa squatarola,) 



Characiriiis hypomelas, Pali., Reis. Russ. Reichs. III. p. 699. (1773.) 

 Charadriiís naevius, Gmel., Syst. Nat. I. p. 692. (1788.) 

 Vanellus melanogaster, Bechst., Naturg. Deutschl. IV. p. 356. (1809.) 

 Squatarola grisea, Leach., Syst. Cat. Mamm. ect. p. 29. (1816.) 

 Squatarola squatarola, Cuv., Regn. An. I. p. 467. (1817.) 

 Vanelhis helveticus, Vieill , N. Dict. d'Hist. Nat. XXXV. p. 215. (1819.) 

 Squatarola varia, Boie, Isis, 1822. p. 558. 

 Charadrius helveticus, Lichtst., Verz. Doubl. p. 70. (1823.) 



Charadrius hypomelanus, 1 p^^, ^^^^^ Rosso-As. II. p. 138., 142. (1826.) 



Charadrius pardela, \ 



Squatarola cinerea, Flem., Br. An. p. 111. (1828.) 



Squatarola helvetica, Brehm, Vög. Deutschl. p. 554. (1831.) 



Charadrius {Squatarola) squatarola, Middend., Reis. Sib. p. 209. (1851). 



Pluvialis squatarola, Macgill., Br. B. IV. p. 86. (1852.) 



Squatarola wilsoni, Lichtst., Nomencl. Av. Mus. Br. p. 95. (1854.) 



Charadrius longirostris, Brehm, Jour. f. Orn. II. p. 79. (1854.) 



Squatarola megarhynchos, Brehm, Vogelf. p. 284. (1 855.) 



Pluvialis varius, Schleg., Mus. Pays-Bas., Curs. p. 53. (1865.) 



Charadrius varius, Finsch & Hartl., Vög. Ostafr. p. 644. (1870.) 



Squatarola subtridactyla, Gray, Handl. B. III. p. 13. (1871.) 



Charadrius [Squatarola) helveticus, Ramsay, Pr. L. Soc. N. S. W. I. p. 187. (1876.) 



Squatarola aust ralis, Olphe-Gall., Contr., Faun. Orn. Eur. Occ. XIII. p. 6. (1890.) 



Leírása: Tavaszkor és nyáron a ven fölül szürkés-fehér foltokkal tarkázott 

 fekete; alul tiszta fekete; homloka, szeme fölött végigfutó s a nyak oldalára ter- 

 iedö sáv, alfeltája és alsó farkfedöi fehérek; evezői feketék, a tollak gerincze fehér; 

 szárnya alul szürkés-fehér; hónaljtoUai feketék; farka fehér, fekete haránt csíkolás- 

 sal; csőre és lábai feketék; szeme sötétbarna; hossza k. b. 32, szárnya 20—21, 

 farka 9, csőre 3, csüdje 4-5 %». 



Őszkor és télen fölül sötét szürkés-barna alapon, sárgás-fehér pettyekkel; alul 

 fehér, nyaka, melle és oldalai szürkésbarna hosszanti foltokkal mustrázott. A fia- 

 talok az ó'szi tollazatú vénekhez hasonlítanak. 



A hím és tojó egyforma. 



Földrajzi köre az egész ó-világra kiterjed; a magas északan költ. 



Magyarországban csakis átvonuláskor tavaszszal (április, május) és öszszel 

 (szeptember, október) nagyobb tavak és vizek mentén található. 



