346 CJiaicidrnforwes. 



Leírása: Tavaszkor és nyáron a vén hím fölül szürkés-barna, az egyes tollak 

 többé-kevésbbé sárgás-barnával szegettek; fejteteje sötétbarna világos foltokkal; 

 homloka, pofatája, torka és a szeme fölötti sáv fehér; a csőr tövétől szemén átvo- 

 nuló sáv és begye szürkés-barna; begyét alul keskeny fekete, ezt megint szélesebb 

 fehér szalag övezi; melle és hasa rozsdavörös; hasa közepe fekete; alfeltája és alsó 

 farkfedőtollai fehérek; szárnya fölül szürkés-barna, az első evezőtoll gerincze fehér; 

 szárnya alul világosszürke; farka fölül szürkés- barna, fekete csúcsmögötti szalaggal; 

 az egyes tollak csúcsa fehér; farka alul szürke, vége fehér; csőre fekete, lábai 

 barnák; szeme sötétbarna. Hossza k. b. 22, szárnya 15, farka 7, csőre 18, csüdje 

 3-5 %. 



A lojó valamivel kisebb és kevésbbé élénk szinü. 



Őszkor és télen a vének fölül szürkés-barnák, az egyes tollak vörhenyes-fakó 

 színnel szélesen szegettek; hasoldaluk fehér, begyük és mellük örve világos bar' 

 nás-szürke. 



A fiatalok az őszi tollazatú vénekhez hasonlítanak, azzal a különbséggel, hogy 

 alul sárgás-fakó színnel vannak árnyalva. 



Földrajzi elterjedése: Nyáron Észak-Európa és Szibéria; télen Dél-Európa és 

 Észak-Kelet-Afrika. 



Magyarországban rendesen az őszi és téli hónapokban szokott megjelenni, 

 de az erdélyi havasokon egyes példányokban kivételesen (.^) nyáron át is előfordul, 

 sőt költ, a mit a Csató jÁnos nagy-enyedi gyűjteményében lévő pelyhes fióka iga- 

 zol, melyet 1867. augusztus 12-én fogtak a Csindrel havason (Szebeni havas) 7000 láb 

 magasságban, 



Aegialitis. 



BoiE, Isis, 1822. p. 558. 

 Typus: Aegialitis hiaticola (Linné). 



A fajok meghatározó táblázata : 



a. Elöl fekete nyakörvvel. 



a^. Az elsőrendű evezők gerincze többé-kevésbbé 



fehér; a szárny k. b. 13 % hiaticola (346. old.). 



b^. Az elsőrendű evezők gerincze barna^ csak az 



első tollé fehér; a szárny k. b. 11 %i dnbia (347. old.). 



b. Elől fekete nyakörv nélkül alexandrina (348. old.). 



AEGIALITIS HIATICOLA (Linné). 



Parti lile. 



Charadrius liiaticula, \ 



^, , . ^,. > Linné, Syst. Nat. I. p. 253—254. (1766.) 



Lliaraarius egyptius, \ 



Charadriiis hiaticola, Temm., Man. d'Orn. p. 328. (1815.) 



Charadrius torquala, Leach, Syst. Cat. Mamm. ect. Br. Mus. p. 28. (1816.) 



Aegialitis hiaticula, Boie, Isis, 1822. p. 558. 



Aegialitis septentrionalis, Brehm, Vög. Deutschl. p. 548. (1831.) 



Hiaticula an?iulata, Gray, Gen. B. p. 65. (1840.) 



Hiaticula Jiiaticula, Lichst., Nomencl. Av. M. Beiol. p. 94. (1854.) 



Aegialitis auritus, \ , c *- ín ca moc^a 



. , ,..,., / Heugl., Syst. Ubers. p. 56. (1856.) 

 Aegialitis Inaticu'oiaes, j 



Charadrius liiaticula major, Seeb., Hist. Br. B. III. p. 20. (1885.) 



