Fciui. ChcirudviideiP. "^47 



Leírása: Köpenye és fejének hátsó része földszínű barna; homloka széle- 

 sen fehér; fejtetején a szemek fölött fekete szalaggal; szeme mögött fehér folttal; a 

 szem alatt a csőr tövétől a fülfedökre terjedő sáv fekete; torka és nyaka köröskörül 

 fehér; begyén széles fekete örvvel, mely oldalvást a hát felső részére terjed; melle, 

 hasa és alsó farkfedöi fehérek; evezői feketés-barnák; az elsőrendű evezők gerin- 

 czének csúcsmögötti része fehér; az ötödik evezőtől kezdve a tollak külső zász- 

 laja fehér hosszanti folttal; a másodrendű evezők belső zászlaja többé-kevésbbé 

 fehér; az utolsó másodrendű evezők tiszta fehérek, a harmadrendű evezők föld- 

 színű barnák; szárnya alul szürkés, fedői és hónaljtollai fehérek; szélső farktollai 

 tiszta fehérek, a többi — kivéve a két középsőt, mely földszínű barna — fehér 

 csúcscsal és fekete csúcsmögötti szalaggal; csőrének csúcsfele fekete, tőfele narancs- 

 sárga; szeme barna; lábai narancssárgák. Hossza k. b. 19, szárnya 12 — 13, farka 

 6 — 6-7, csőre 1-5, csűdje 22 %n. 



A hím és tojó egyforma. 



A fiatalok fölül világosabbak s az egyes tollak fakóbarnával szegettek; fejü- 

 kön hiányzik a fekete rajz; begyörvük barna, mely közepén sárgás-barna, oldalt 

 pedig barnás-fekete színű. 



Földrajzi elterjedése: Európa, Közép-Ázsia és Észak- Anierika; télen a meg- 

 felelő déli részek. 



Magyarországban: Nagyobb vizek mentén mindenütt előfordul. Télre 

 elköltözik. 



AEGIALITIS DUBIA (Scop.). 



Kis lile. 



Charadrius dubius, Scop., Del. Faun. & Flór. Insubr. II. p. 93 (1786.) 

 Charadrius curonicus, Gmel., Syst. Nat. I. p. 692. (1788.) 

 Charadrius philippinus , Lath., Ind. Orn. II. p. 745 (1790.) 

 Charadrius fluviatitis, Bechst., Naturg. Deutschl. IV. p. 422. (1809.) 

 Charadrius jninor, Wolf & Mey., Taschenb. 324. (1810.) 

 Charadrius pusillus, Horsf., Trans. Linn. Soc. XIII. p. 187. (1821.) 

 Aegialitis minor, Boie, Isis, 1822. p. 558. 



Charadrius minuius, Pali., Zoogr. Rosso-As. II. p. 145. (1826.) 

 Aegialitis fiuviatilis, Brehm., Vög. Deutschl. p. 549. (1831.) 

 Aegialiíis curonicus, Key. & Bl. Wirb. Eur. p. LXXI. (1840.) 

 Hiaticula curonica, Gray, List. Grall. Br. M. p. 68. (1844.) 

 Aegialitis pygmaea, \ ^^^^^_^ ^^^^^^^ ^ 282. (1855.) 

 Aegialitis gracths, ) 

 Aegialitis dubia, Swinh., Proc. Zool. Soc. 1871. p. 404. 



Leírása: Az előbbi fajhoz hasonlít, de kisebb; a fej fekete szalagját hátul 

 keskeny fehér szalag szegi; nyakörve keskenyebb; első evezőjének gerincze tiszta 

 fehér, a többié barna; csőre barnásfekete; szeme barna; szeme külső héja élő ko- 

 rában narancssárga; lábai világos hússzinűek. Hossza k. b. 18, szárnya 11'5 — 12, 

 farka 6*5, csőre 1*2, csűdje 2 %n 



A fiatalok hátoldalának tollai barnás-agyag színnel szegettek; homlokuk és 

 nyakuk barnás-sárgával árnyaltak; fekete rajzolatuk hiányzik. 



Földrajzi elterjedése: Európára, Ázsiára, télen Afrikára, Ázsiának déli részére 

 sőt még az ausztráliai szigetekre is kiterjed. 



Magyarországban áprilistól szeptemberig vizek mentén mindenütt közönséges. 



