Fam. Scolopacidae. 367 



A hím és tojó egyforma. 



A fiatal őszkor és télen fölül barnás-fekete, fehér pettyekkel; alul tiszta 

 fehér. 



A váiek nyáron fölül vörhenyes fahéj színűek, az egyes tollak közepükön 

 feketék, széleiken szürkés- fehérek ; fejük, nyakuk és begyük vörhenyes-barna, a 

 tollak közepe fekete ; hasuk és alsó farkfedöik tiszta fehérek. 



Földrajzi köre nyáron az Északi Sarkkörre, télen úgyszólván mind az öt 

 világrészre kiterjed. 



Magyai'országban az őszi átvonulás alkalmával a leggyakoribb s ilyenkor 

 többnyire az északi partfutó társaságában található; néha egyes példányokban télen 

 is mutatkozik ; tavaszi vonuláskor ritkán lehet észlelni. 



Limonites. 



Kaup, Natürl. Syst. p. 37. (1829.) 

 Typus: Limonites temmincki (Leisl.). 



A fajok meghatározó táblázata : 



a. A szélső farktollak tiszta fehérek temmincki (367. old.). 



b. A szélső farktollak barnás-szürkék minuta (368. old.). 



LIMONITES TEMMINCKI (Leisl.). 



Temminck partfutó. 



Tringa Temminckii, Leisl., Nachr. Bechst. Naturg. Deutschl. II. p. 78. (1812.) 



Pelidna Temmincki, Steph., Shaw's Gen. Zool. XII. p. 103. (1824.) 



Calidris Temmi7ickii, Cuv., Regn. An. I. p. 526. (1829.) 



Leimoniles Temminckii, Kaup, Natürl. Syst. p. 37. (1829.) 



Schoeniclus temminckii, Gray, List. Grall. Br. M. p. 106. (1844.) 



Pelidna graciiis, Brehm, Vogelf. I. p. 318. (1855.) 



Actodromas Temminckii, Bonap., Compt. Rend. XLIII. p. 596. (1856.) 



Limonites temminckii, Gigl., Ibis, 1865. p. 61. 



Leírása: Őszkor és télen fölül barnás- szürke, az egyes tollak gerincze többé- 

 kevésbbé fekete; szárnya sötét-barna, az első evező gerincze többé- kevésbbé fehér, 

 a többié barna ; farkának szélső tollai fehérek, a középsők szürkés-barnák ; torka, 

 melle, hasa és alsó farkfedői fehérek ; nyaka és begye barnás-szürke, többé-kevésbbé 

 barna hosszanti foltokkal mustrázva ; csőre fekete ; szeme sötét-barna ; lábai 

 zöldes-barnák. Hossza k. b. 16, szárnya 9—9-5, farka 5, csőre 1-6, csüdje 1-6 %i. 



A hbn és tojó egymáshoz hasonló. 



Nyáron a hátoldal tollainak közepe fekete, széle pedig többé-kevésbbé 

 vörhenyes. 



Földrajzi elterjedése: Nyáron Európának és Ázsiának északi tájai, télen Dél- 

 Európa, Afrika és Ázsiának déli része. 



Magyarországban csakis őszi és tavaszi vonulásakor fordul elő. 



