Fam. Scolopcicidae. 369 



fehérek; csőre sötét-barna, töve sárgás; szeme barna; lábai szennyes-sárgák. 

 Hossza k. b. 21, szárnya 125 — 13'5, farka 6"5, csőre 2*7 — 38, csüdje 2'2 — 2"4. 



A hím és tojó egymáshoz hasonlít. 



A nyári toUazat abban különbözik a télitől, hogy a szürke színt barnás árnya- 

 lat borítja, a hát tollainak közepe fekete, szélei pedig többé-kevésbbé vörhenyesek. 



Földrajzi elterjedése nyáron Európának és Amerikának legészakibb részére, 

 télen valamivel délebbre a megfelelő mérsékelt égövre esik. 



Magyarországban e fajt mostanában még nem igen észlelték s úgy látszik 

 csak hébe-korban mint^ ritka téli vendég szokott nálunk megjelenni. A Magyar 

 Nemzeti Múzeum gyűjteményében egyetlen honi példány van, de ennek sem termő- 

 helye, sem lövetésének ideje nincs följegyezve. E példányt Jány Pál a húszas évek 

 körül szerezte a M. N. Múzeumnak. 



Tringa. 



Linné, Syst. Nat. I. p. 247. (1766.) 

 Typus : Tringa canutus, Linné. 



A fajok meghatározó táblázata: 



a. Nagyobb ; a szárny 15'5 — 165 %n\ a csőr a testhez 



arányítva rövidebb canutus (369. old.). 



b. Kisebb; a szárny 11*5 — 13 %n\ a csőr a testhez 

 arányítva nagyobb. 



ö\ A csőr kevésbbé hajlított, 2*8 — 3'5 % hosszú . alpina (370. old.). 



b"". A csőr ívben hajlított, 3'5 - 4"3 %i hosszú . . subarqiiata (371. old.). 



TRINGA CANUTUS, Linné. 



Izlandi partfutó. 



Linné, Syst. Nat. I. p. 2.51 — 252. (^1766.) 



Tringa caimtiis, \ 



Tringa ca/idris, j 



Tringa ausi ralis, 



Tringa naevia, 



Iringa grisea, j ^'"^^■'- ^^>-^^- ^at- I- P- 679., 681., 682. (1788.) 



Tringa islandica. ] 



Tringa ferruginea, Mcy. & Wolf, Taschenl)., p. 395. (1810.) 



Tringa rnfa, Wils., Am. Orn. VII. p. 43. 1813.) 



Trynga naevia, \ 



Trynga canutus, | Pali., Zoour. Rosso-As. II. ]). 192., 197., 202. (1826.) 



Tringa calidris, ) 



Calidris islatidica, Less., Traite d'Orn. p. 558. (1831.) 



Canutus islandicus, \ 



^ ^ . ; Brehm, Vög. Deutschl. p. 654 — 655. (1831.) 



Lanutus cmereus, \ 



Calidris canutus, Gould, B. Eur. IV. pl. 324. (1837.) 



Canutus rufescens, Brehm, Naumannia, 1855. p. 292. 



