Fnm. ScoIopHCÍdae. "^'^ 



Földrajzi elterjedése: Észak-Európa és Észak-Ázsia; télen Európában és Afri- 

 kában a P^üldközi-, Ázsiában az Indiai-tenger partvidékei 



Magyarországban őszkor (szeptember - október) és tavaszkor (április — május) 

 nagy csapatokban szokott átvonulása alkalmával tavaink mellett megtelepedni. 



TRINGA SUBARQUATA (Gülo). 



Vörhenyes partfutó. 



Scúlopax mbarqnala, Gülden^., Nov. Comm. Pctr. XIX. p. 471. (1774.) 



Scolopax africana, \ ^^^^^,^ ,.^,^^ j,^^_ j j_ ^^^ ^^.gg^ 



Scolopax pygmaea, ) 



Numenius africanus, \ ^^^^^ j^^^, ^^^ „ ^^ 7i-,_7i3. (17 



90.) 



Nuiiienius pygmaetts, f 



i\'/imeui7ís subarquata, Bechst., Orii. Taschlx, II. i>. 276. (1803.) 



Numenius pusillus, Bechst. Natg. Vög. Deutschl. III. p. 152. (1809.) 



Nnmenius fernigineus, Mey. & Wolf, Taschb. II. p. 356. (1810.) 



Iriiiga subarquata, Temm., Man. d'Orn. p. 393. (1815.) 



7 ringa pygmaea, Lcach, Syst. Cat. Mann. ect. B. M. p. 30. (1816.) 



Erolia variegata, VieilL, Analyse p. 55. (1816.) 



Falcineilu.f pygmaei/i, Cuv. Régn. An. I. p. 486. (1817.) 



Pelidna subarquala, Steph.. Shaw's Gen. Zool. XII. p. 96. (1824.) 



Aerolia varia, Vieill., Gal. Ois. II. p. 231. (1825.) 



Trynga falcinella, Pali., Zoogr. Rosso-As. II. p. 188. (1826.) 



Ancylocheilus sjibarquattis, Kaup., Natúr. Syst. p. 50. (1829.) 



Falcinellus airsorius, Temm., Pl. Col. V. \A. 510. (1830.) 



Pelidna macrorhynchos, Brehm, Vög. Deutschl. p. 658. (1831.) 



Falcinellus Cuvieri, Bonap., Comp. List. B. Eur. & N. Am. p. 50. (1838.) 



Schoeniclus chinensis, Gray, List. Grall. Br. Mus. p. 104. (1844.) 



Pelidna arquaia, Brchm, Vogelf. p. 316. (1855.) 



Leírása: Tavaszkor és nyáron a vén fejteteje és háta fekete, vörösbarna fol- 

 tokkal; felső farkfedöi fehérek, fekete és vörhenyes foltokkal ; evezői feketék, a 

 tollak gerincze többé-kevésbbé fehér ; szárnyfedő tollai barnák; farka szürkés-barna, 

 a tollak gerincze fehér; fejének oldala, torka, nyaka, begye, melle és hasa sötét tégla- 

 vörös; alsó farkfedői szintén téglavörösek, de fehérrel szegettek s többé-kevésbbé 

 sötét-barna foltokkal mustrázottak ; csőre és lábai feketék; szeme sötétbarna. Hossza 

 k. b. 21, szárnya 12-5, farka 5-5, csőre SS— 4-3, csüdje 28 %. 



Őszkor és télen a vén fölül sötétbarna, barnás-szürke tollszegéssel; felső fark- 

 fedői fehérek ; alul tiszta fehér, begye szürkés árnyalatú és barnás hosszanti foltok- 

 kal mustrázott. 



A fiatalok őszkor és télen a téli tollazatú vénekhez hasonlítanak, de begyük 

 sárgás-barnával árnyalt, barnás hosszanti foltok nélkül; tavaszkor fölül feketével, 

 szürkével és vörhenyes-fakóval tarkázottak; alul többé-kevésbbé vörhenyesek s az 

 egyes tollak fehérrel szegettek. 



Földrajzi elterjedése: Nyáron az északi Sarkkör; télen Afrika, India és 

 Ausztrália. 



Magyarországban őszkor (szeptember— október) és tavaszkor (április— május) 

 nagy csapatokban szokott átvonulni s ilyenkor vizeink mellett igen közönséges. 



