Fa,m. Laridae. 399 



LARUS CACHINNANS, Páll.* 

 Ló-sirály. 



Larus cachinnans. Pali. Zoogr. Rosso-As. II. p. 318. (1826.) 



Glaiicus michahellesii, Bruch, Juorn. f. Orn. I. p. 101. ilSSS.") 



Larus epargyrus, Lichtst., Nomencl. Av. Mus. Berol. p. 99. (1854.) 



Laroídes michahellesii, 1 x, , , c r^ ttt „ , .^x 



\ Bruch, Jouni. f. Orn. III. p. 282. (1855.) 

 Laroídes cachinnans^ j * 



Larus argeníatus, (nec Linné), Frivaldszky, Av. Hung. p. 167. No. 308. (1891.) Madarász, Magyarázó 



ect. p. 110 No. 897. (1891.) 



Larus argentaius michahellesi, Reiser, Orn. Balcan. II. p. 200. (1894.) 



Leírása: Nászruhában a vén feje, nyaka, begye, melle, hasa, farka, felső' és 

 alsó farkfedöi tiszta fehérek ; köpenye és szárnya kékes-hamuszürke ; másodrendű 

 evezői fehérrel szélesen szegettek ; elsőrendű evezőinek csúcsfele fekete, a tollak 

 hegye fehér, a két első toll csúcsmögötti részén nagy fehér folttal ; csőre sárga, 

 élő korában elől nagy vörös folttal; lábai sárgák; szeme barna; külső szemhéja 

 élő korban vöröses-narancsszínű. Hossza (a csőr hegyétől a szárny hegyéig) k. b. 

 65 — 70, szárnya 42 — 46, farka 17 - 19, csőre 5"5 — 6 5 ; csűdje 61 — 7'1 ; a középső 

 ujj (karommal együtt) 6— 6'9 %i. A középső ujj bizonyos arányban mindig rövidebb 

 a csűdnél. 



A him és tojó egymáshoz hasonlít, utóbbi rendesen kisebb. 



Téli tollazatban a vének a fönti leírással megegyeznek, de fejtetejükön és nyakuk 

 hátsó részén többé-kevésbbé sötét hosszanti foltokkal mustrázottak. 



Éretlen példányok a vénekhez hasonlítanak, de elsőrendű evezőik egyszínű 

 barnás- feketék, fehér mustrázat nélkül ; fedötollaik többé-kevésbbé barnák s fark- 

 tollaiknak vége feketével szalagozott és pettyezett. 



A fiatalok köpenye barna, az egyes tollak fehérrel vagy szennyes fehérrel 

 szegettek; elsőrendű evezőik barnás-feketék; fejük, nyakuk és alul fehérek, hosz- 

 szanti barna foltokkal többé-kevésbbé sűrűn mustrázva ; farkuk fehér, széles fekete 

 csúcsmögötti szalaggal és kisebb-nagyobb foltokkal tarkázott ; csőrük sötét sárgás- 

 barna ; lábaik sárgás-hússzinűek. 



A pelyhe s fiókák fölül és alul füstös-szürkék ; fejők világosabb s arczuk táján 

 szinte fehérek; fejtetejük fekete-, hátuk pedig barnás foltokkal gyéren mustrázott. 



Már fönt a név alatt megjegyeztem volt, hogy e faj nálunk az irodalomban 

 legtöbbnyire tévesen Larus argentatns néven szerepel. Ennek oka természetesen 

 a két faj rendkívüli nagy hasonlatosságában rejlik. E két faj első tekintetre alig 

 különböztethető meg egymástól. A L. argeiitatus köpenye általában véve világosabb, 

 a L. cachinnans-é pedig valamivel sötétebb. De a kettő közti különbség csak alapos 

 összehasonlítás után vehető észre s ezen színárny csakis általánosságban érvénye- 

 sül, s nem mondható állandó jellemnek, mivel ép úgy mint a L. argentaius -nAl 

 előfordulnak sötétebben színezett példányok, a L. cachinnans között is akadnak 

 világosabban színezettek. Gyűjteményünkben lévő két, Dobrudsában április és 

 június hónapokban lőtt L. cachi/inans-példány szürke színe szakasztott olyan, mint a 

 Tromsö-ben hasonló időtájban lőtt tipikus L. argeJitatus-oké, söt egyik példányunk- 



* Nálunk az irodalomban e faj legtöbbnyire tévesen Larus argentaius néven szerepel. 

 Az ezüst sirály: Larus argentatus Magyarországban egyáltalán nem fordul elő. 



