400 Lariformes. 



nak köpenye, melyet Romániában 1897. január 11-én lőttek, még a legvilágosab- 

 ban színezett L. argeiitatus-énéX is világosabb. 



A tollazat szine után ítélve tehát e két fajt sok esetben egymástól egyálta- 

 lában nem lehet megkülönböztetni. Ilyenkor — de minden más esetben is — elkerül- 

 hetlen szükséges, hogy a fajoknak egyéb jellemeit is mindig szemügyre vegyük 

 és pedig a következőket, melyek — úgy látszik — a legállandóbbak : 1. Elő kor- 

 ban a L. argentatus szemhéja világossárga, lábai hússzinűek ; a L. cachinnans-néX 

 a szemhéj vörös narancsszínű, a lábak sárgák. 2. A L. argentatus középső ujja 

 karommal együtt hosszabb a csűdnél (néha egyenlő hosszú), a L. cachinnaus középső 

 ujja karommal együtt mindig rövidebb a csűdnél. 3 A Z. argentatus első evezői- 

 nek fekete szine inkább szürkébe hajlik, míg a L. cachinnans-wkX mindig határozot- 

 tan mély fekete. 



Nagy különbség van e két faj földrajzi elterjedésében is, mert míg a L, argen- 

 tatus Európa legészakibb tájait lakja s télen a kontinens nyugoti partjainak mentén 

 az Atlanti Óceánra vonul s a Középtenger nyugoti részét legfeljebb csak érinti, de 

 onnan kelet felé nem igen megy,* addig a L. cachinnaus határozottan a Mediterrán 

 subregiónak lakója s az E. sz. 50*'-án felül nem található ; földrajzi köre nyáron 

 ugyanis a Földközi-tengerre és partvidékeire, a Fekete-tengerre és a Kaspi-tengerre, 

 télen Afrika partjaira, a Vörös-tengerre, a Perzsa öbölre és az Indiai-tengerre terjed. 



A Lartis cachiiinans-nTÚs. Magyarországban való előfordulása leginkább a 

 magyar-horvát tengerpartra a Ouarnerora esik, a hol a pártolóhoz közel eső szikla- 

 zátonyokon kolóniákban fészkel, előfordul azonban — különösen tavaszkor és 

 őszkor, néha nyáron is — az ország beljebb eső részein a Balatonon, a Velenczei- 

 tavon, a Fertőn, a Hortobágyon stb. 



Ezen helyekről s D.-K. -Európa egyéb részeiből a M. N. Múzeumnak 20, a 

 Zágrábi Múzeumnak 57 példánya van, holott a Larus argentatus fajból a nevezett 

 helyekről egyik Múzeumnak sincs példánya. Ez is eléggé bizonyítja, hogy a Larus 

 argentatus vonulási útiránya nem esik ebbe a vonalba. 



LARUS FUSCUS, Linné. 



Feketehátú sirály. 



Larus f US cus, Linné, Syst. Nat. I. p. 225. (1766.) 



Larus Jlavipes, Mey & Wolf, Taschenb. II. p. 469. 1I8IO.) 



Leucus fuscus, Kaup, Natürl. Syst. p. 86. (1829.) 



Laroides melanoiiis, \ 



Laroides liaren^űruin, \ Brehm, Vög. Deutschl. p. 747 — 749. (1831.) 



Laroides fuscus, 1 



Dominicanus fuscus, Bruch, Jouin. f. Orn. I. p. 100. (1853.) 



Leírása : NdszruJiában a vén hím, feje, nyaka, begye, melle, hasa, farka, felső 

 és alsó farkfedői tiszta fehérek; köpenye a sötét palaszürkétől a feketéig vál- 

 tozik; másodrendű evezői fehérrel szélesen szegettek; elsőrendű evezői feketék, 

 hegyük fehér; az első toll csúcsmögötti részén nagy fehér tükörrel, néha a második 

 toll is hasonlóan mustrázott; csőre és lábai sárgák; szeme barna. Hossza (a csőr 



* Azt hiszem, helyesen következtetek, ha állítom, hogy amaz adatok, melyek szerint a 

 L. argenhitus-naAí a Mediterrán subregio keleti részén és a Vöröstengeren való előfordulását 

 bizonyítani akarják, tévedésen alapulnak s a Z. cachínnans-rdi vonatkoznak. 



