440 Pteroclidiformes. 



Pteroclurus. 



BoNAP., Compt. Rend. XLII. p. 880. (1856.) 

 Typus: Pterochirus alchata (Linné).* 



PTEROCLURUS EXUSTUS (Temm.). 



Sivatagtyúk. 



Pterocks exusius, Temm., Pl. Col. \'. pl. 28., 29. (1825.) 

 Pieroclunis cxiistiu, Ball., S. F. II. p. 426. (1874.) 

 Fíeroc/tw íülioti, Bogdanow. Mél. Biol. XI. p. 54. (1881 ) 



Leírása: A ////// fejteteje, liáta, dereka és felső farkfedó'i barnás agyagszinüek, 

 vállai sötétebbek s barnába árnyalódnak ; szárnyfedő tollai sárgás-bó'rszinüek, az 

 egyes tollak csúcsán élénk barna folttal; elsőrendű evezői, az ezeknek megfelelő 

 fedó'tollak és a közbülső másodrendűek feketék; arczatája és torka barnás-sárgás 

 e szín begyén borvörösbe, mellén, hasán és oldalain sötétbarnába árnyalódik; melle 

 felső részét keskeny fekete szalag övezi, melynek alsó széle tiszta fehér ; lábai 

 és alsó farkfedöi szennyes fehéres-sárgák. Hossza k. b. 33, szárnya 18, farka 12, 

 csőre 1, csüdje 2'2 %í. 



A tojó. a hímtől s oly arányban különbözik, mint a talpastyúk. 



Földrajzi elterjedése : Délnyugat-Ázsia, Észak- és Észalckelet-Afrika. 



Magyarországban egyetlen egy esetben észlelték, még pedig 1863 augusztus 

 havában, a midőn Hannibál Jenő a Szanyi-pusztán, Sopronmegyében egy tojó pél- 

 dányt lőtt a talpastyúkok csapataiból. Eme ritka példány kitömve jelenleg Huszty 

 Ödön gyűjteményében található; annak idején a II. nemzetközi ornithologiai kon- 

 gresszus alkalmával rendezett kiállításon közszemlére ki volt téve. (L. Madarász, 

 Magyarázó, p. 92. 592. sz.) Ezen adat úgy látszik nemcsak Magyarországra, hanem 

 egész Európára nézve egyedüli. 



* Földrajzi elterjedése : Ázsiának délnyugati része: Indiától Palesztináig és Kis-Ázsiáig. 

 Magyarországon még eddig nem figyelték meg. 



