446 Galliformes. 



Földrajzi elterjedése : Eurc')pa. 



Magyarországban mindenütt előfordul, kivév^e egyes pontokat, melyek a tnadár 

 életföltételeinek egyáltalán meg nem felelnek. Állandó madár; őszkor és télen 

 nagyobb csapatokba verődik össze. 



Caccabis. 



Kaup, Nat. Syst. p. 183. (1S29.) 

 Typus: Caccabis saxatilis (Wolf & Mey.). 



CACCABIS SAXATILIS (W. & M.). 



Szirti fogoly. 



Perdix saxatilis, Wolf & Mey., Taschenb. p. 305. (1810.) 

 Perdix graeca, Steph., Shaw's Gen. Zool. XI. p. 346. (1819.) 

 Perdix rupcstris, Brchin, Vög. Dcutschl. p. 522. (1831.) 

 Caccabis gracca, Gray, Gcn. P.. III p. 508. (1846.) 

 Caccabis saxatilis, Gray, List Gall. Br. M. p. 80. (iSó?.") 



Leírása: A kakas és tyúk fölül szürke, háta borvörös árnyalattal; homloka, 

 csőre körül, tokája, szemén át vonuló szalag, mely a fülfcdökön folytatódik s a 

 nyak mindkét oldalán rézsút előre tör és egybe olvad, fekete ; torka és arczatája 

 szennyes-fehér ; keskeny szemöldíve, mely elől a homlokra is kiterjed s ennek 

 fekete színét a fejtető szürke színétől elválasztja, fehér ; begye és melle galamb- 

 szürke, oldalt borvörös árnyalattal ; hasa és alsó farkfedöi agyagsárgák ; oldalai 

 fehéres agyagsárgák, fekete és vörösbarna szegessel, a legszélső tollak külső zász- 

 laja kékes-szürke; farka rozsdavörös, a középső tollak szürkék; csőre korallvörös; 

 szeme vörösbarna; szemhéja karmin; lábai korallvörösek. Hossza k. b. 35, szárnya 

 17, farka 8'5, csőre 2, csűdje 4 %. 



Földrajzi elterjedése : Közép-Európa magasabb hegységeinek sziklás terüle- 

 teire szorítkozik Görögország kivételével, a hol annak egy másik rokon faja él. 



Magyarországban főleg a magyar-horvát tengerpart mentén elterülő Karszt- 

 hegység kopár, sziklás területein tartózkodik. Krassó-Szörény vármegyében is 

 előfordul. 



Coturnix. 



MoEHR., Av. Gcn. p. 25. (1752.) 

 Typus; Cottirnix coturnix (Linné). 



COTURNIX COTURNIX (Linné.). 



Fürj. 



Tetrao coturnix, Linné, Syst. Nat. I. p. 278. (1766.) 

 Perdix coturnix, Lath., Ind. Orn. II. p. 651. (1790). 

 Coturnix communis, Bonn. Tabl. Encvcl. Mitth. I. p. 217. (1791. 



