:n 



slagil upp i cii lorrskalc. tillar med cll plirande öga för all se 

 om hon l)är nägon fisk. 



Måsarna pa de inre skären snegla pa lienne såsom pa alll 

 letVande. 



SjältVa örnen, som viirmer sina nvkläckta ungar, värdigas 

 skänka henne en bhek från sin höga borg, när lion reser (ilVer 

 Hartsölandet. 



Utanför de stora öarna, där människorna ännu ix) oeh 

 älgarna vandra i skumma dälder mellan bergen, kommer en 

 krets af holmar med stormpinad skog oeh knähög ljung i 

 skrefvorna, där några grågäss redan gått i land för att se om 

 trakten är så fri från faror att de våga bo där. De speja 

 efter den skarpvingade fågeln som färdas däruppe. 



Men hon sträcker förl)i dem. 



Rätt ut öfver fjärdar oeh land går hennes raka kosa. förbi 

 öarna, förbi de laga skären, där trutarna redan rusta sina 

 redar, ut öfver gatten. där ejdrarna gunga bland vågornas gäss. 



Allesamman kunna se henne komma däruppe från väster 

 oeh försvinna ute i öster. 



För dem allesamman, från fiskaren inne vid fjärden till de 

 yttersta galtens cjdrar, är hon en främling, som färdas förbi, 

 som aldrig stannar utom för att störta ned oeh gripa en lisk 

 ur sjön och som ingen väl någonsin där sett fälla samman 

 sina vingar till hvila utom pa den hvita klippan därute, dit 

 hon alla (la<iar stvr kosan. 



