50 



föriil visste om hennes nlbredning, dels därför att en fågel 

 som gör sa starkt inlryek på människoögat ocli öral. därtill 

 ofta kolonihyggare, svårligen kan bebo en något besökt j)lats. 

 nian att del observeras oeh därmed blir kändl. 



Söker man nu inom samtida orniiologiska \erk kiinnedom 

 om skräntärnans hemvist, möter ständigt upj)fallningen all hon 

 är en sydöstlig fågel — della då från ensidigt euroj)cisk syn- 

 punkt. Del är nämligen säkert all hon har ell slorl antal 

 häekplatser i trakterna af mellershi \;istra Asien ned genom 

 den bekanta Aral-Kaspiska sänkan. och dessa häck|)lalser lorde 

 beteckna hennes starkaste förekomst i ganda världen, men skrän- 

 lärnan har därjämte en slark utbredning inom del nearkiiska 

 området, där hon förekommer häckande såväl vid Atlantiska 

 och Slillahafskusterna som \id de stora insjckuiui både i 

 Förenta staterna och i (Kanada allt inom det tempererade 

 bältel. ehuru fåglar tillfälligt anträffats älven utanför delta så 

 långt upp som \id Yukon i Alaska (Nelsoni och \id Macken- 

 zictloden (Ross), vid hvars delta fågeln enligt senare upi)gill skall 

 vara funnen häckande (Ridgway). Däremot synes hon ej vara 

 nämnd i Sydamerika, ehuru det väl är sannolikt att en sa stark 

 llygare. om {\vn tlvtlar söderut från Nordamei-ika. lika väl 

 måste ulsti'äcka sina fiirder inom viindkrelsarna d;ir som i gamla 

 världen. 



Då en mera ingående ivdogörelse för skräntärnans utomeurope- 

 iska utbredning skulle svälla ut öfver ramen för denna skildriny; 

 ur hennes lif hos oss, har jagafståll från att här noggrannare redo- 

 göra för de kända tVirekomstei-na och inskränkt mig till all i kort- 

 hel beröra de punkter, där påträffandet af häckande skränlärnor 



