69 



mera än ett tiotal par.' På de flesta stäUen där sUräntärnor 

 förr uppgilVits ha häckat, synas de längesedan vara Försvunna. 

 Något tillnärmelsevis så stort antal skräntärnor, som de båda 

 sörmländska kolonierna nu visa, synas de svenska Östersjö- 

 skären i sin helhet icke ha ägt under den tid man kan minnas. 



Vid (lotland hafva skräntärnor funnits häckande några få 

 |)ar pa enstaka holmar utanför östra kusten samt ett och två 

 par [)a Stora Karlsö, där fåglarna de senaste åren åter visat 

 sig efter att under flera år ha varit försvunna. 



Dessa uppgifter från en så väldig skärgård som Östersjö- 

 kustens och med ett till svnes så tlvktigt föremål som skrän- 

 tärnan kunna gifvetvis vara mycket ofullständiga. Det före- 

 faller väl möjligt, att man ännu kan tinna ett flertal par, må- 

 hända en koloni, likaväl vid vår kust som borta vid Estlands, 

 hvarom ingenting varit kändt. Men totalbilden af fågelns 

 förekomst torde vara riktig. Skräntärnan har sedan ett 

 århundrade varit känd såsom häckfågel i enstaka och fåtal 

 par på vidi skilda skär nära hafsbandet utanför den svenska 

 och tinska Östersjökusten. Dessa skräntärnor synas ingen- 

 städes hafva bildat något samhälle. Om kolonier af fågeln 

 har man vid Östersjön ingenting hört, förrän den slesvigska 

 kolonien på Sylt försvann och de sörmländska kolonierna 

 ungefär samtidigt uppstodo. Om detta plötsliga uppträdande 

 vid Löf^jeskär har en af medlemmarna i Källskärsklubben. herr 

 Albert Gräslund i Nyköping, godhetsfuUl meddelat mig följande: 



' Af samma skäl som inför den sista danska häcki)latsen anser jag mig icke berättigad 

 att här namngifva de ställen där jag erfarit att skräntärnor ännu häcka i värt land. Kolo- 

 nierna på Ljusskär och Löfjeskär äro båda så kända, men samtidigt dess bättre så väl beva- 

 kade, att en skildring af dem i detta hänseende saknar betydelse. 



