78 



ningen pa Syll. ulan älven just \i{| \ara kolonier. I liailsö 

 skärgård, där ägglängsten varit och är mycket rik, ha skrän- 

 tärnorna kunnat ho ostörda, när inte någon IVämmande håt 

 kommit dit pa pknuh-ingstäg. ocli tagelhtVet i sin helhet är lör 

 vårt land exempellöst rikt. Det ;ir tack vare värden framför 

 allt. och äggfängsten .synes alltså \ckv ha gjort någon skada. 



I närliggande skärgårdar, där ja k I och ä^gfännst utölVas — 

 |)a motsatt sätt. är l'agellir\et Inllstiindigl utarniadt. 



Men om nn ocksä enstaka skräntiirnj)ar i andra skfiigaidar 

 genom iigglängsl fördrifvits och, som man kan tänka sig. sam- 

 lats hit tiil dessa mera skyddade ti'akter, sä synes del dock 

 icke sannolikt, att sådana inllyttande par ha kunnat gilVa upj)- 

 hofvet till dessa stora kolonier. Del loi-de icke heller \ara de 

 tre, fyra paren frän ()0-talel i Harlsö skärgård, hvilka genom 

 ökad afkomma hlifvit stamfäder ät kolonien ]iä Ljnsskär, lika 

 lite som de två paren på Grässkären kunnat vara m-sprunget 

 till alla skräntärnorna på Löfjeskär. Särskild! om dem veta 

 vi ju att — dit kommo 10—12 par . 



Så vidt jag förmår att se stå vi här inl'(')r ctl af dessa 

 immigrationsfenomen, som äro kända Iran andra masfåglar, 

 t. ex. dvärgmåsen. 



De skräntärnor. h\ilka under Hydda årtionden hehott hade 

 den svenska och linska övärlden, ha fortfarande sin glest 

 sjjridda och fåtaliga stam i dessa skärgårdar, och de synas 

 aldrig ha visat henägenhet att bilda kolonier. Om en sådan 

 benägenhet |)l()lsligt skulle ha upi)slall. <)i'h xidare ett tilh-äck- 

 ligt antal fåglar, såsom de K) 12 paren vid Löfjeskär, })löts- 

 ligt skulle sandats Iran olika hall. och om diirtill dessa fåglar. 



