89 



På holmarna sutto måsar och strandskator. På hafvet lå^o 

 ejdrarna i jämna pav. Lommarna sträckte under himlen i 

 glesa stim. Från Källskären konimo små sällskap af tordmular 

 svärmande till mötes med båten. 



Men någon skräntärna syntes inte till. 



Vi voro redan inom Källskärens krans. Hafslrutarnas skjor- 

 tor tindrade på klippornas knattar. Framför oss låg Löfjeskär 

 med sina breda gråstenstrapj)or nedanför krönets hvitmenade 

 sjömärke. 



Allt tätare kommo tordmularna svärmande. Allt närmare 

 lyste Löfjeskärs hvita kummel. Redan lyfte enstaka trutar 

 från klipporna och seglade ut för att granska oss. 



Då först hördes ett läte, som öfverröstade alla andra, och 

 ur höjden sköt den första stora tärnan ned mot båten. 



De spetsbågade vingarna slogo häftigt, när hon en sekund 

 stod stilla ofvanför våra hufvuden och bromsade upp sin 

 tyngd för att ej komma oss för nära. Ur svalgets vidöppna 

 bredd trängde två täta gånger det våldsamma hesa skränet. 



Så var hon borta igen bland de seglande trutarna och skym- 

 des för våra ögon i solen, som stod just öfver klipporna där 

 framme. 



Förgäfves såg jag en minut efter tlera skräntärnor. Vi voro 

 nu blott några hundra meter från skäret. 



Hvar funnos de? 



Trutarna lyfte nu tätare och foro upp och ned öfver klip- 

 porna. Där de åter sänkte sig och sutto med sträckta halsar, 

 kunde jag se att skäret i midten var slrödt af hvitfågel. Hall- 

 iarna lyste hvita mot solen och tärnorna kunde ej urskiljas så väl. 



12—193093. Ilerg, Sällsynln fåglar II. 



