93 



lands fågellif, Prosten C. U. Ekström skref i »Tidskrift för 

 jägare och naturforskare; anno 1832: 



»Jag nämner denna fågel endast därföre. att den alltid är 

 efterlängtad och välkommen för fågelsamlaren. Här skjutes 

 han sällan, om icke för att plundra äggen ur dess bo, hvilka 

 han med raseri försvarar så länge han får behålla lifvet. Detta 

 känner äfven skärkarlen och gör vanligen inga försök att bort- 

 taga äggen förr än fågeln är skjuten.» 



Fullt så farligt är det väl inte. Men att skräntärnans våld- 

 samma uppträdande gifvit henne r3'ktet att gå löst på både män- 

 niskor och djur, därom finnes tillräckligt berättadt bland allt 

 hvad man skrifvit om henne. Hela hennes väsen, skrän och 

 häftiga rörelser ha något stridslystet med sig, och hennes 

 hänsynslösa attacker vid bo och ungar ha nog fått mer än 

 en äggtjuf att häftigt böja på hufvudet. 



Det syns på skräntärnan att hon ej är van att vika undan 

 för något lefvande ute i sitt rike. När så människan kommer 

 vill hon anfalla äfven henne, men möter väl i det ögonblicket 

 tvånget af sin egendomliga skygghet just för människan. 



Att skräntärnan utanför häckplatsen är en skygg fågel, som 

 begagnar sin utomordentliga flygkonst för att omsorgsfullt 

 undvika sin enda fiende, därom förtäljes af alla de jägare, 

 hvilka som vanligt ansett henne för egendomlig och för vacker 

 för att få lefva. 



Åter och åter finner man denna mening: »Tyvärr lyckades 

 det mig ej att nedlägga den vackra och intressanta fågeln, på 

 grund af dess ovanliga skygghet.» 



På Löfjeskär lossas aldrig ett skott mot en skräntärna och 



