1)4 



för hennes skull knappast mot någon annan fågel heller, men 

 de stora tärnorna ha säkert hittra erfarenheter från andra 

 kuster, där deras färder gått öfver och där de hälsats af skott, 

 hvarhclsl en hattfjädcrfängare eller en ifrig zoolog sett deras 

 eleganta vingar närma sig. 



Löfjeskär är högre mot öster och söder och sluttar i grunda 

 trappsteg mot väster och norr. På sluttningens första plan, 

 strax nedanför krönet med kumlet, ha skräntärnorna valt sitt 

 ställe. Berghällarna ligga där i långa slätslipade sträckningar, 

 den ena tätt vid den andra med gru.nda fåror emellan. I 

 fårornas jordsmulor hade de stora tärnorna halat till rätta 

 för äggen, hale vid hale, på många ställen blott ett par steg 

 ifrån hvarandra. Hela platsen var tätt beströdd med små 

 hvitnade fiskben. Bålarna voro fulla af dem. Skräntärnorna 

 kasta nämligen ui)p bollar af osmältbara fiskrester, ben och 

 fjäll. Dessa blifva liggande någon tid vid bokanten och på 

 de ställen, där fåglarna hvila. torka sedan och falla sönder, 

 för att snart af vinden och regnet och fåglarnas steg spridas 

 omkring och tryckas ned till en hvitlysande matta, som täcker 

 marken där fåglarna vistas och ger hela klippan utseende af 

 att vara hvit. 



På Löfjeskär kommer med sommarens värme en mängd 

 små örter ur jorden, hvilka till en början dölja de hvita ben- 

 smulorna, brokiga styfmorsvioler och täta matricaria med hvit- 

 gula blommor som prästkragar. De kläda först den hvila 

 marken grön, men så snart blommorna slagit ut är på några 

 dagar åter hela sluttningen lysande hvit af de små i)räst- 

 kragarnas ansikten. Och emellan dem, där de många äggen 



