IL") 



Detta om de taglar hvilka sträckte inåt kusten. 



Af (lem som kommo äter på väg ut såg jag ej dagligen så 

 många. Detta kan dels bero på att fåglarna vid utfarten före- 

 drogo en annan väg. jag iakttog dem tlera gånger sträcka mera 

 norr- och österut, dels därpå alt dessa fåglar mera undandrogo 

 sig min iakttagelse. De tlögo nämligen, åtminstone inne i skär- 

 garden, pa sådan h(")jd där man ej sa lätt får ögonen på en li\il 

 fågel, rte på öppna sjön sag jag dem oftast flyga längs vatt- 

 net, sa nära att de tvcktes nudda vid vågkammarna. Dessa 

 fåglar buro ofta en strömmingstor fisk i näbbet. Mötte någon 

 af dessa en annan skränlärna pa sin luftiga väg. tycktes den 

 senare vara afundsjuk och gjorde gärna en sväng at det hållet 

 f(")r all se pa tisken, hvar\i(l bada blelXo upprörda och ski^ä- 

 nade. Men deras vägar skildes strax igen och den ena alcrlog 

 sin raka kosa in mot kusten, medan den andra fortsatte ulal 

 hafvet med sin dyrbara last. 



Dessa iakttagelser, jämte de rika fynden af ben efter söt- 

 vattensfisk vid skräntärnornas häckplatser [)a Ljusskär (u-h 

 Löfjeskär, synas mig gifva stöd åt ui)ptåttningen. att skrän- 

 tärnan i dessa trakter hufvutlsakligen lifnär sig af sådan lisk. 

 som hon från sötare vatten vid kusten öfver stora afstånd 

 regelbundet hämtar ut till häckplatsen, där dessa tiskar ej 

 thinas i det omgifvande hafvet. 



Hvarför gör hon detta? Har skräntärnan nuijligen tidigare 

 lefvat uteslutande af sötvaltensfiskar'.' 



Inom de vetenska|)liga verk, i hvilka skräntärnans lif be- 

 skrifves. möter allmänt uttalandet, att hon är en saltvattens- 

 fågel. Till jämförelse med denna uppfattning har det .synts 



