128 



som just hos (If lk'sla vrcsign varelser, löv den som med 

 lålamod söker lära känna dem. enskilda dran af (Hiihet mot 

 nåQon annan, hvilka yenom den starka motsättningen i eyen- 

 skaperna bliiVa betagande just iios dem. 



Ett sådant drag hos skräntärnan var den il\er. med hvilken 

 den ena af makarna bragte föda till den, som var upptagen af 

 rufningen. 



Hvilken af skränlärnorna som rufvar mest har jag ej kunnat 

 utröna, enär fåglarna voro förvillande lika Inaiandra. oeh min 

 vanliga utväg i det fallet, alt linna något litet fel i den enas 

 dräkt till kännetecken, lyekades ej. Del är tydligt att hanne och 

 hona växla om vid äggen. Den som blir ledig begifver sig helt 

 naturligt snart åstad att hämta sig föda, men bär da också, 

 sedan den egna hungern är stillad, med sig en fisk lill (\vn 

 rufvande. 



Den första dagen på Löfjeskär hörde jag ofta (ifver skäret 

 skräntärnans långt utdragna skrik - tschegrava ! Det var då 

 alltid en fågel som kom någonstädes ifrån och med detta läte 

 kretsade fram och åter (ifver kolonien. Strax märkte jag att 

 särskildl en af de rufvande tärnorna ifrigt svarade, och det 

 var just makan. Nu susade den nykomne ned pa en häll 

 helt nära henne och i näbben hängde en blixtrande blank 

 fisk. Den ridVande fågeln reste sig då från äggen, trippade 

 upp ])a hällen och ville ha fisken. Båda stodo några (ögon- 

 blick midt emot hvarandra. medan alla grannarna omkring 

 skrockade till uttryck för olika känslor. Men den som hade 

 fisken kimde inle strax besluta sig för att lämna ifi-ån sig en 

 sådan dyrbarhet. Han lyfte igen och kretsade skränande 



