141 



oturen alt resa ilVan cii i)lat.s just någon dag innan där Ijlef 

 l)atalj. 



Men en af ski-änlärnorna \ id hällen kom hem med en fisk 

 just som jag krupit rundt \'öv att nu kika al andra liallel. Det 

 vill säga, jag hörde på lätena att hon måste ha kommit med 

 en fisk, och när jag väl hann vända mig igen. måtte makan 

 redan ha fatt fisken, ty när jag såg genom kameran var fejden 

 redan i gång därborta. 



Den ställning de båda kämparna intogo på hällen \ar verk- 

 ligen dråplig, med hängande vingar och de röda näbbarna rik- 

 tade uppåt som ett par spjut. 



Det är åtbörder som erinra om vilda folkslags stridsdanser. 

 Man säger sig att hos denna egendomliga fågel är striden ett 

 slags kult. Hennes nära släktingar fisktärnan, silfverlärnan, 

 svarttärnan och dvärgtärnan slåss gärna, när något är på färde, 

 de också. Men de ha inga särskilda stridsställningar som jag 

 har märkt. 



Skräntärnorna .stodo ursinniga emot tivarandra kanske tio 

 sekunder. De skakade af ifver och sökte öfverrösta hvar- 

 andra med korta framstötta skrän. I en blink for så den ena 

 på den andra, och innan jag hann fä in en ny plåt, voro de 

 nere från hällen, hade k()rt upp den rufvande makan från 

 boet och slogos där, så att vingarna smällde, medan den tredje 

 stod bredvid och skrek med full hals. 



Som ofta sker bland djuren hck inkräktaren vika. Han fick 

 några riktiga smällar, det sag jag, och lyfte plötsligt ifrån allt- 

 ihop och for öfver till sin sida af hällen, medan den rufvande 



