165 



som af elakhet kunde slå sönder fågelägg — sådana finnas — 

 hade heller kunnat vara i land på skäret. Min tanke for till 

 trutarna — hafstrutarna då, hvilka l)ruka stjäla ägg från alla 

 andra fåular, blott de finna dem och kunna. Men det var 

 för otroligt. Skräntärnan var ulan tvifvel den skaipaste 

 sjöfågel i Östersjön och det var erkändt, att hon kufvade alla 

 andra. På (iotland kallas hon gjausepiner för att hon far 

 sa illa med trutarna. Att äggen voro urdruckna af något' 

 djur var tydligt. Men af hvilket? 



Det brusande fågellifvet därute bestormade med nya intryck 

 och syner, men de tomma äggskalens gåta förföljde mig 

 genom dem. 



Redan samma dag, medan jag låg gömd i kumlet, fick jag 

 en förklaring. Skräntärnorna voro i delo än här, än där. Ibland 

 hördes också måsar och gratrular skrika, när de. som jag 

 ujjpfattade del. lingo stryk af de stora tärnorna. Vid några 

 bon långt åt sidan hörde jag upprepade gånger tärnorna skräna 

 skarpt. Att de slogos där var uppenbart. Jag kunde inte .se 

 tydligt ditbort. men när jag kom ut på eftermiddagen och, 

 innan mina grejor buros till båten, gick omkring för att se 

 efter lämpligare gömställe att få bilder af tärnornas fejder, 

 stannade jag också därborta för alt se mig för. Då fann jag, 

 att ett af bona blott innehöll ett ägg. Ett annat, som ovillkorli- 

 gen hörde dit. låg strax vid bokanten trasigt och tömdl till hälften. 



Det lanns fullt upp med trutar pa Lötjeskär, gråtrutar och 

 silltrutar. Jag hade inte hunnit se så noga på dem ännu; 

 blott en silltrut hade mitt intresse, därför att han hade tre 

 alldeles hvitbla ägg. 



