Alt ingen al' trntarna liaclc lagit äggcl var jag säker pä. Om 

 en triil koniniil ät del. sknlle lian ha fliigil med det lieil och 

 inte vågat ähi af del pä stället. Ägget var som khilNet pa 

 tvären af en skarp nähh. Del säg inte alls nt som de ägg 

 trutarna bruka förtära och — del llög för mig att detta — det 

 har en annan skräntärna gjort. 



Tanken stämde bra öfvcrens med allt livad jag lalt läsa om 

 skräntärnans rofgirighct. Hon förtärde andra läglars ägg och 

 ungar, stod del. Hon dref det tydligen ocksä därhän, alt hon 

 tog sina likai's. Och h\em skulle ocksä annars la dem? 



Trutarna bruka })ära bort äggen hela. Men skräntärnans 

 näl)b, sade jag mig, tillät inie det där sättet all hälla ett rundt 

 ägg som i en läng. Hon hackade hal och al ur dem pä 

 stället. 



Min kunmiel däruppe vågade jag iiile flytta sa längl. Det 

 kunde oroa läglarna. Diirför log jag nästa dag med mig 

 material till alt göra ell nytt kummel och byggde så upp en 

 liknande sleidiög ell stycke ifrän. d;ii- jag funnit ägget. f()r alt 

 därifrån mcijligen kunna fa se Ijufxcii. Men det hände nya 

 Ung innan dess. 



Dagen efter såg jag IVan mitt kunnnel skvmten af en gra- 

 Irul. som pl()lsligl var uppe bland skränlärnorna. Del var ett 

 stycke nedåt, diir bona ej lago sa tiitt och del stack upp sten- 

 block och höga hällkanter. Jag lick inte strax klart IVir mig 

 livad som \ar pa lärde. Tärnorna skränade oi'li truten ski-ek 

 också. Men dels hade jag ett vimmel och sorl af tlera hundra 

 fåglar att se och lyssna igenom. Dels ser man inte alllid sa 

 snabbi och siikeiM Iran en liten diagig sjjringa i ett stycke 



