169 



segelduk, där man dessuloiii sillei" hopknipen innanför som 

 en kanin ocii inte pa villkor lar göra några häftiga girar. 

 Det sknlle inte heller ha fallit mig in. att nppträdel betydde 

 annat än att tärnorna körde ut en gralrnt, som rakat komma 

 inom deras gräns, såvida inte tlen skymt jag nppfångat af 

 ti-nten. just som han egendomligt nog sknlle gå bakom en 

 hällkant, sagt mig, att han bar nägot i näbbet. 



Solen sken sa starkt emot mig öfver hällarnas hvithel att 

 det bländade, oeh det var dessutom ett af dessa tillfällen, da 

 man helt enkelt inte hinner se säkert. Men kameran girade 

 rent mekaniskt öfver at den vinkel, där truten fanns, och 

 liek honom just som han smet ned bakom hällen. 



Hvarför gick han där midt uppe bland skräntärnorna, 

 där han hvart ögonblick borde kunnat få en näbb genom 

 veka lifvet? 



Det hade fastnat på min näthinna att han bar något i näbbet. 

 Hvad bär en trut i näbbet? En lisk, en stulen fågelunge, ett 

 ägg. — Det var väl ända inte han. som stal undan äggen från 

 skräntärnorna' 



\'i lingo brådtom hem den dagen. Det blåste upp skarpt 

 och vi hade bara min båtkarls lilla tlata öka att komma hem 

 med öfver gatten. Jag såg inte till truten mer de timmar 

 jag låg gömd där. men frågan lämnade mig inte. Något mörk- 

 rum hade jag ej ordnat därute, men jag hade med mig en 

 lada med tlaskor, och när det mörknade, plockade jag fram 

 det växelmagasin där plåten fanns. 



Numret på plåten hade jag glömt och tick framkalla en 

 hel rad andra bilder, innan den kom. Så lick jag en felbelyst 



22—19.in<>.1. ner g, SiUlstinla fåglar II. 



