17.") 



liiil. .laiii hade IVirul hloll scll hulViid och rv<*^ ölVcr växlenia 

 och inte länkl atl det var någon annan än ii;i'åtrntcn. Och 

 del var — en tisknuis! 



Där stod alltså en vanlig lisknias midt i kolonien af väldiga, 

 arga skräntärnor och åt nr ett skräntärnägg. medan boets 

 ägare tvcktes vara frånvarande. Jag har en bild af honom, 

 men man ser bara att han står ibland blommorna och äter 

 något, så att den bevisar ingenting. 



Det här började fara illa med mina förnttattade me- 

 ningar. 



Den dagen trodde jag inte, att jag skulle få se mera af 

 tjufvarna. Det gick ett i)ar timmar. Skräntärnorna skötte 

 sina trätor och andra bestyr, och jag nöjde mig med atl laga 

 bilder af dem. Aldrig hade jag väl tänkt, att en kamerajägare 

 skulle sitta bland skräntärnor och tika efter alt fa plåtar 

 utaf en vanlig tinit och en tiskmås. Då var skränet på en 

 gång där igen. och nu var del grålrulen som var framme. 

 När jag fick öga pa honom, hade han ett skräntärnägg i 

 näbbet och böjde sig framåt som om han ville llyga upp 

 med del. Men där var en tärna öfver honom med täta 

 kast och ursinnigt skrän. Förmodligen vågade han inte 

 lyfta för henne. Och sa gick han — klef långsamt ut ur 

 kolonien, med ständiga bugningar livar gång tärnan dök öfver 

 honom. 



lUmdtomkring skränade enstaka tärnor, men mänga togo 

 inte notis om honom, och blott en såg jag slå öfver honom 

 för alt försvara ägget. 



Alltsamman försiggick helt nära, men — del fanns ingen 



