180 



l^esliilo skränlärnorna. All de logo jag Iror inciiiol femtio 

 ägg, som jag såg lämningar etter, visar blolt all de hade run- 

 nit ul. all sUräntärnan inte vai' sa farlig för dem, som hennes 

 rvkle hhmd människorna sagt. 



Att jag lill slut liek gralnilen i kameran, när lian slal ägg 

 från skräntärnan, del var bara en lyckträfl". Jag hade då för- 

 sökt på alla sätt i ätta dagar oeh bara sell hur del slals inmdt 

 omkring mig. men aldrig där kameran pekade. Några bilder 

 hade jag fått. men de bevisade ingenting. 



Da sall jag en morgon j)a ell nyll ställe i kolonien, där jag 

 gömt mig mellan några stora bloek för alt se pa lonhnularna, 

 hvilka här lade sina ägg hell öp])el i klip})hörnen. 



Som jag nu sitter där och ser ut öfvei' skriintärnorna, 

 som bodde några äfven al dessa kanter, stod där plötsligt en 

 grålrul oeh sneglade menande jiä ett väldigt tordmulägg. 



Alt det var min gamle ])ekante med den spräckliga honan 

 kan jag inte ga ed pa. Del kan ha ^aril en annan. 



— Dn ämnar väl ändå inte ta med dig lordmuläggct? 

 - — tänkte jag, när kameran sakta girade och nöj) hans snikna 

 min. 



Som hade han varit tankeläsare — han hcirde dessvärie 

 slntaren smälla till — bligade han en sekund på min stenhög 

 och så gick han. Men inte tio steg längre fram lag ell skiiiu- 

 tärnbo obevakadl. Där stannade han. och nu lii'k jag iindl- 

 ligen kameran till vittne. 



Den ena skränlärnan kom hem i delsannna. Hon kom 

 skjutande ned öfver truten, steg af farten och slod llaxande 



