214 



länjb;ir;i slriipc, tycktes de l)a(hi ganila fa tid att tänka på 

 annat. Och medan lionan IxMJade sl<)ka med den i soltorkan 

 allt Initare ungen nummer t\a. xandrade hannen äter l)()ii 

 till sin kiira liäil U)v atl di\\' pa olika sätt j)utsa sina tjädiar 

 eltei' ni(')d()rna. 



Men inne i mit! kummel funderade jag liinge pä. atl man 

 inte ens om en skräntärna far säga alt hon ;ir dum. Det knn 

 hända — iifven n;ir det hloll gäller en tagel — all omdömet 

 beror ])ä. all man bara inte tillräckligt känner den man 

 talar om. 



