21(S 



jag på vintern stod lutad ötVer franikallningen al' de lunulia- 

 tals })låtarna Iran skräntärnornas lienivisl. oeh i)a \aren l)eslöl 

 jag att söka npi) den lilla anförvandten \'öv att göra en jäm- 

 förelse. Denna min atsikt gensköts al' ett nog sa i-oligt samman- 

 Irällande. 



Dväratärnan är en sydlig lägel ocli i \art land har hon blott 

 varit känd såsom häekande på några fä ])latser \id Skånes 

 kust samt på något enstaka ställe vid (lotland oeh östra Oland. 

 Föl" att få se henne framför kameran beredde jag mig att resa 

 till skånska knslen, där några par bruka bo tillsamman på 

 sandiga stränder. Dessförinnan for jag ul till milt lilla viste 

 på Värnanäs vid södra Kalmarsund oih giek som vanligt ned 

 till stranden nedanför trädgarden för att bada. Utanför den 

 lilla viken, där solen från söder hela dagarna lyser in under 

 de gamla löfträdens hvalf. ligger en rad af laga holmar 

 som ett skydd mot hafvet. oeh bortom det glittrande sundet 

 ringar Öland in synranden med sin höga landborg, där de 

 sma kyrkorna tindra hvita längs krönet öfver sluttningarnas 

 gröna fält oeh dungar. Ute på holmarna bo alla m(')jliga 

 vadare oeh vattenfåglar, oeh för den som sitter på stranden 

 är det en sannskyldig fägnad att h(")ra hela hymnen af deras 

 trvgaa läten ruiidl ondu-ing och se dem kretsa öfver skären. 

 Del är godi alt ha en bok oeh en kikare oeh ligga där nere 

 i solen i)a bryggan, som doftar af furuplankor oeh salt \at ten. 

 Den dagen hade jag oeksa kikaren med oeh lylle den lör all 

 granska en man, som \ar ute fcir att se till låi'en pa holmarna. 

 I synfältet ond^ring honom rörde sig en svärm al' fåglar, hvilka 

 Ivfie i\l\v han giek. oeh bland dem - jag \ille foisl knajjpt 



