221 



Iro mina (igon — tladdradc cii liten lägel som jag sett Cöriit 

 pa andra kuster. Del var hon. del \ar dvärgtäi-nan ' 



— Hvad gjorde hon där' 



Det var rätt långl dil ni och jag vågade inte ett (igonhlick 

 släi)|)a henne ur kikaren för att ej förlora henne. Hennes 

 flykt och rörelser voro ingenting att taga miste på. Hon rörde 

 sina spetsiga vingar myckel fortare än tisktärnorna. hland 

 hvilka hon for omkring. Hennes salt att fladdra där fram och 

 åter öfver farvaktaren sade. all hon hade något intresse där- 

 ute, och det var i början af juni. Hon måste ha bo där. 



Men nog var det roligt, att jag just skulle resa ner Ull Skåne 

 för att s<)ka henne, och sa anmälde hon sig här vid mitt bad- 

 ställe pa en kusl. där hon aldrig var funnen boende förr. 



Nu gick farvaktaren åter lill sin l)åt för att ro i land. Dvärg- 

 lärnan var alltjämt i svärmen af fåglar som följde honom. 

 EU ögonblick tyckte jag mig se en skymt af en till. men den 

 försvann, och jag vågade icke släppa ögal frän den första. 



Fåglarna blefvo lugnare och dvärgtärnan gjorde en lång lof 

 ulal holmens spets. Förmodligen hade mannen rott sin väg. 

 \u kom hon igen, och där blef på en gång två små tärnor i 

 svnfältet. De följdes al och fladdrade öfver den sandiga stran- 

 den pa insidan af holmen. Och där — där växte några stora 

 tistlar som jag tog noga märke pä — sänkte sig båda två och 

 försvunno. 



Där var det alltså! Efter någon minut var jag i vattnet 

 och simmade ut till holmen. 



Farleden in lill Värnanäs hamn går just emellan land och 

 holmen, och del siar två prickar nära den stiand. där lärnorna 



