22(; 



ögat något litet löjligt öfver sig. Och dvärglärnans uppträ- 

 dande, där hon plölsligl kommer lladdrande öfver människan 

 med sitt ifriga skrik, har ell drag af lätt och godt lynne som 

 tyckes motsvara del la. Den, som ser de sma tärnorna pä 

 lek jaga hvarandra, har svårt all länka sig dem i strid och 

 allvar. Men del är med djur som det är med människor. 

 När man bakom förlåten får se in i deras lif. möter ögal ofta 

 något helt annat än hvad den tlykliga ])licken uppfattade. Och 

 de små fladdrande fåglarna där hade sina sorger de som alla 

 andra varelser, hur soliga än stränderna äro diirn.ere i)å kusten. 



Dagen efler gömde jag mig därule under lisllar och sand. 

 och lag och såg på mina små tärnor. 1 färgteckningen är 

 dvärstärnan ovillkorligen den vackraste af släktet. Det egen- 

 domliga Inila handel öfver pannan i sin svarla ram och 

 den klargula näbben g(")ra hennes lilla ansikle betagande. Där 

 kommo de nu lladdrande, den ena efter den andra, och 

 Irippade några fjät på sina lustigl korta gula ben (ifver sanden 

 livar och en liil sin bale. 



Stranden där ligger i en lång båge mol uordost. med skvdd 

 [öv hafvel af de andra skärens rad. Hela holmen är mesl 

 sand och småsten med storvuxna lisllar pa sirändeina och 

 gamla högslammiga vildrosor likl afrikanska släpplräd uppe 

 j)a den korlvuxna gräsvallen. Där bor ell brokigt sällskap af 

 (jslkuslens sirandfåglar — strandskator och sli-andpiparc. röd- 

 benor och roskarlar, lisktärnor och liskmåsar och mänga 

 andra, (iräsänderna lycka om all sola sig i llockar pa slran- 

 den, och sviirlorna, som bo pa hvarenda holme, ha IVirälskal 

 siu i lisllarna. därför all de skvdda deras ä<j;g så bra. Pa slora 



