229 



flata stenar vid uddarna lia skäggdoppingarna de senaste åren 

 tagit sig för att bvgga tångnästen. Allesamman äro en god me- 

 nighet kring dvärgtärnorna på sanden, och de små bytingarna 

 äro kavata nog att ge sig på hvem af dem som kommer. Till 

 deras lilla område kom ingen mås för att stjäla ägg, men ofta 

 såg jag en dvärgtärna dyka i ryggen på en af måsarna, som 

 var lika maktlös mot henne som en kalt inför en geting. 



Dvärgtärnan är en sen häckfågel. Alla andra fåglar på 

 holmen utom svärtorna hade nu kläckt. 1 tlet grunda, varma 

 vattnet utanför stranden, där de små tärnorna bodde, fanns en 

 hop smådjur. Sanden och sjötången var också god att hålla 

 lill på i solen, och därför var den släta strandremsan en 

 tummelplats för alla slags fågelungar. Strandpiparnas barn- 

 skara rullade omkring där hela dagen som små ulln3'stan. 

 Strandskatornas ungar sprungo gärna kapp längs vattenkanten, 

 och vipornas och rödbenornas långbenta telningar brukade 

 komma dil ned frän sina gömställen uppe i gräset, när det 

 blef lugnt pa holmen. Då kommo snart alla föräldrar efter 

 och då var där ett brokigt lif. Men aldrig såg jag någon våga 

 sig till de små tärnorna eller röra vid deras bon. 



Det var två steg mellan två af bålarna och tre eller fyra 

 från dem till den tredje. En strandpiparunge löpte ibland af 

 oförstånd midt emellan de rufvande fåglarna, och den tycktes 

 de inte brv sig om. Men kom en större fågel blott i närheten, 

 strax sträcktes de små hvassa, gula näbbarna med skrik efter 

 honom, till dess han lagade sig i väg. 



På samma sätt som hos de stora tärnorna matade makarna 

 hos de små hvarandra med tisk, och den makan som fick 



