fisken sprang på samma sätt upp från äggen för att taga emot 

 (len. Detta upprepades med korta meUanrum hela dagen. Vin 

 af de rufvande fåglarna började plötsligt skrika ifrigt oeh lithi 

 slö omkriniii. Då kretsade maken ofvanför oeh svarade. När 

 han nu sänkte sig på stranden några meter bort, for den ruf- 

 vande fågeln upp från äggen, trippade ned till den väntande 

 oeh tiek sin tisk. Den som lämnat lisken lyfte, for ut i \att- 

 net oeh l\ättade sig om näbbet, hvarefler den omedelbart tlög 

 upp till boet oeh tog vid att riifva. Blott två gånger såg jag den 

 fågel, som just rufvat, återvända till äggen, sedan den fått sin kost. 



De små fåglarna kommo mig sällan så nära just då, att jag 

 inför deras snabba rörelser kunde se af hvad slag fisken var. 

 oeh någon kvarlämnad fisk fann jag ej på stranden. Det har 

 sagts, att dvärgtärnan hufvudsakligen lefver af spigg. men flera 

 af de fiskar jag senare såg fåglarna gifva sina ungar hade en 

 »blankare typ än spiggarna och sågo ut som yngel af mörl- 

 fiskar. I det grunda vattnet just inne vid mina båtar, där jag 

 sedan hela dagarna kunde se dvärgtärnorna fiska, voro stim 

 af småmört oeh löjor den stora massan af fisken, och spiggarna 

 mera sällsynta. 



k^n dvärglärPia med ungar är bland det näpnaste som hela var 

 fågelvärld äger. De små lifven äro. som jag berättade om svart- 

 tärnans bytingar, just litet större än en humla. De äro gulgrå 

 som sanden, med glesa mörka punkter, som göra dem förvillan- 

 de lika stranden, där de trycka sig platta, när någon kommer. 



Trots pipel från alla kringfarande fågelungar hade det \;u-il 

 stilla pa dvärgtärnornas sandfläck under rufningstiden, j;uii- 

 lÖrdl med den U|)pståndelse där pa en gäng blef. när l\n af 



