252 



här ocli livar, icke alliiiiinl. och i IjäUhedeiis fuktiga sänkor. 

 Sitt ho hai- den dels hhmd sänkornas låga hiiskar. dels. och 

 oftare än nian väntal. högt uppe hland snöfläckarna pa t];ilk'ns 

 steniga och kala sluttningar. 



Af dessa två gåsarter tlvltar sädgåsen allmänt (ifvci- vårt 

 land. och en sloi' del al' de nyllande gässen konnna saiiuolikl 

 från trakter (isier om Skantlina\ len. Dessa fåglar Hylla mesl 

 öfver del im-e landet och uppehålla sig där pa släller och 

 vid iirunda vallen vår och hosl. i Skåne äfven hela vinlei-n 



på åkrarna. 



P^jällgåsen återigen anses halva imandial eller sisla is- 

 perioden från öster och nordost, och den tlytlar allljämt till- 

 haka om hösten längs de vägar den kommil. fjida.sl sällan 

 har någon påträllats under Hyllning i södra Sverige. 



Helt skild från de.ssa båda gåsarter har grågåsen sill hem vid 

 några fa sölvallen i .södra Sverige samt i Oslersjökuslens 

 skäruårdar. 1 Skandinavien förekonnner den dessulom h;ickande 

 vid enstaka träskmarker i Danmark och, egendomligl nog, 

 i Norge pa de klippiga öarna längs kuslen ända upp i Imu- 

 marken. 



Grågåsen är större än de båda andra. En kraftig fågel är 

 nära nou så slor som en vanlig lamgäs. men smärtare och 

 vackrare i hållning och rörelser. För belraklaren ;ii- giagasen 

 lätt all skilja från sädgasen i)a sin blekare gråbruna färg. pa 

 de lill slor del ljusa, i fraud<anlen nästan h\ilL;ra vingarna 

 samt frandV)r allt pa alt näbb och ben äro hlekickla. 



För den som luirl alla tre slagen ;iro de vanliga hitena ;il\en 

 iiienkännliua. Siidi^åsens i\y ett kackel, ^rågasens mera ett 



