263 



bilda saniliälloii. I)ci äf pa liolniariia iilanr(')r lUinrliamn. diir 

 del tack \i\vc en enda mans hägn pa ell enda litel skär bor 

 lika mänga grågäss som i hela Sloekholms skärgård. Alla 

 ölriga grågäss, hvilka häcka vid var Oslersjökusl, lelVa 

 bokslalligen i IVirskingringen, några enstaka par på enstaka 

 skärgrnpper långt itran hvarandra och skygga IVir människan 

 till ytterlighet. Blott på något enda ställe, där de ruggande 

 gässen la sandas i fred. såsom i l^jörksunds skärgård, ser 

 man. som nämndt. pa sommaren flockar bland de yttre skären. 

 Den som endast sett dessa svenska sällsvnta läglar måste gå 

 till \ara naboländer och lära känna de \ilda gässen där. 

 innan det blir mciiligt att tro. att grågåsen är en tagel som 

 ti-ils mycket godt i människans närhet, dfir hon icke tcir- 

 följes så till vanvett som i vårt land varit lallel. 



För alt få någon uppfattning om å ena sidan grågässens egen- 

 skaper, a andra sidan dessa fåglars så olika npj)ehålls()rter i 

 Skandinavien, är det lu^lvsande att taga del af tva blad hos de 

 namnkunniga verken af Brehm och Naumann. 



Om skaplynnet skrifver Brehm: 



»Grågåsens ujjpträdande bevisar hennes skarpa förstand. 

 Försiktig och misstrogen visar hon sig alltid; blott vid häck- 

 platsen uthärdar hon vid människans närmande längre än 

 eljest, och kärleken till afkomman låter henne förgäta till och 

 med ögonskenliga faror. 1 i-egel skiljer hon dock jägaren 

 mycket väl från herden och bonden, eller den farliga mannen 

 från den ofarliga kvinnan. Förföljelse gör henne snart orim- 

 ligt försiktig, och en olvcklig erfarenhet ulömmer hon aldrig.» 



