2(i7 



norr eller söder, sasoiii de g()i-n ;in i dag. Bland skarorna 

 lanns egentligen bloU en gas. nändigen den lilla nicirka priil- 

 gåsen eller, som \'i siräekfågeljägare eller lälel kallade henne, 

 »tallackan . Af den sago vi vissa dagar om are! liolusenial 

 sträcka öfver oeli lumdratal skötos. Någon gäng vissa ar kom 

 också en flock Initkindade gäss. De ansågos sällsynta. Men 

 långt sällsvntare voro ändå de stora gässen — grågässen. 



Att skilja på grågäss och sädgäss förstodo vi icke. Det var 

 af mindre betydelse, enär sädgässen utefter kusten just där 

 sällan synas till. De ui)i)träda mera på Öland. Af hvad vi 

 kallade grågäss var nog tlertalet verkligen denna lägel, och 

 det var inte många man såg. Några små flockar om fyra, sex, 

 åtta fåglar åt gången ett år. Nästa år kanske ingen. Om 

 häckning i trakten af Oland eller Kalmarsund hörde man aldrig 

 talas. Och bland de många sträckfågeljägare, bland hvilka jag 

 växte upp. minnes jag blott tre eller fyra som brukade berätta, 

 att de skjutit någon grågås. En af dem var en fiskare, som 

 jagat (lär på kusten i hela sitt lif. och med honom hade jag 

 en kväll mot våren seglat öfver nedaf Olandssidan för att vakta 

 på sträckfågel. 



Vi lågo om natten i den lilla balen vid ett skär, där han 

 visste alt fågeln brukade slrvka fram i gryningen. Vårnätterna 

 äro bittert kalla där nere vid hafxet, och det var väl som 

 vanlig! klent med kläderna för mig. medan tiskaren sof som 

 en stock i sin islandsfrcija. Xär det (lagades, minns jag att 

 jag frös och gick upp pa stranden fVir att slä mig varm. Då 

 fick jag ögonen på tva stora fåglar, hvilka kommo sträckande 

 utifrån sj()n och salle sig bland stenarna pa skärets yttersta udde. 



