2B9 



— En grågås! — Dci var cll vildl. [öy Inilkcl nian skulle 

 ha sprungit i vattncl till halsen om det gällt. Oeh den annars 

 sa lugne tiskarens ilVer. när han bar den tunga fågeln till bå- 

 len och sedan hela dagen talade om. hur han krupit och hur 

 gässen suttit och hvartVir han ej falt bada i skottet, skidle, tVir 

 den som förstått att lyssna, pa en gång ha belyst hela grå- 

 gåsens historia här. sedan folket pa Östersjökusten falt kiul 

 om hand. 



— Förr fanns nog grågäss här i skärgården — heter det 

 öfverallt — men nu har vi inte sett någon på länge. 



— Hvart har de tagit vägen'.' Hur har det gått dem? 



Just så som det gick gässen på skäret nere vid Ölandskusten. 

 De ha kommit ett par en vår och i en stilla gryning slagit till 

 vid ett skär, måhända för att bli där och bygga. Men där ha 

 funnits människor före dem, oeh ha de inte funnits just då, 

 så ha de kommit dit. Slutet har i nio fall af tio blifvil del- 

 samma. Har där funnits bo. har det tagils. Har det \aril 

 möjligt, ha fåglarna skjutits. Och sa har det varit tomt. tills 

 ånyo ett gåspar sökt sig dit en var för att ånyo fördrifvas. 



Och del är det märkeliga. alt i svensk jaktstadga intill år 

 1912 fanns del inget skvdd för grågåsen. 



Inte för att del skulle ha betydt så mvckel i en jaktlagstift- 

 ning, som pa grund af stratfens och domarnas slapphet efler- 

 lefves så lite som den svenska, men det förvånar dock. alt 

 sakkunniga män ha kunnat lämna förslag till en jaktstadga, 

 som förbigalt den \ ilda stammen till vår värdefullaste tamfågel. 



Där förgingo mer än tio år sen den dagen, innan jag ånvo 



i^ X!^ O .10.. 



